Režie:
Juan Antonio BardemKamera:
Alfredo FraileHudba:
Isidro B. MaizteguiHrají:
Lucia Bosé, Alberto Closas, Bruna Corrà, Carlos Casaravilla, Otello Toso, Alicia Romay, Fernando Sancho, Manuel Arbó, José Prada, Antonio Casas (více)Obsahy(1)
Celovečerní psychologické drama natočené v italsko španělské koprodukci vynikajícím pokrokovým španělským režisérem Bardemem. María José, manželka dobře situovaného Madriďana, přejela na výletě s milencem Juanem cyklistu. Milenci ujeli, aniž poskytli zraněnému pomoc. V nemocnici cyklista zemřel. O vině Maríe José nebylo jediného svědka, přesto však milenci mají obavy z prozrazení, protože Rafa, umělecký kritik a přítel a zároveň nepřítel každého významně postaveného člověka, vyvolá četnými náhodnými narážkami u Maríe José podezření, že snad něco ví nebo tuší. Maríi José se však podaří dosíci jistoty, že Rafa nemá o její vině nejmenší tušení. Tu však zase její strach ze ztráty společenského postavení, jména a dobrého života začne posilovat Juan, kterého okolnosti přivedly k hlubokému zamyšlení a k pocitu nutnosti přiznání. María José stojí před rozhodnutím: buďto její manžel, s nímž odletí na dalekou obchodní cestu, a tedy dosavadní způsob jejího života zůstane zachován; anebo Juan, který se chce udat, a tedy strhnout i ji do propasti to znamená ztrátu všeho. Sobecký charakter Maríe José volí první možnost a María José chladnokrevně zavraždí jediného svědka svého zločinu Juana. (Filmový přehled)
(více)Recenze (16)
Výborný psychologický příběh a španělská ozvěna italského neorealismu, která se přímo opájí exteriéry, ale zaměřuje se spíše na prostředí vyšších tříd, v nichž má tento příběh obav silnějších než vlastní svědomí své plnohodnotné místo. Přímo se nabízí srovnání s Krejčíkovým Svědomím, které je sice akademičtější, ale nějakým způsobem mě hlavně po příběhové stránce (komparace svědomí ve světě dospělých a ve světě dětí) oslovilo více i možná díky zcela opačnému konci. ()
Bezcitná, chladná mrcha bez kousku soucitu během vyjížďky se svým milencem přejede muže, kterého nechá zemřít na silnici. Milenec se trápí výčitkami svědomí, ona se strachuje o svůj život v blahobytu. Samotný film je možná ještě chladnější než jeho hlavní postava. Nenabízí divákovi žádnou možnost, jak se identifikovat s některou postavou. S až dokumentaristickým odstupem sleduje postupné vyhrocení konfliktu., místy zřejmě i zapomíná na to, že nějaký divák existuje a tak si film funguje jen sám pro sebe ve svém uzavřeném mikrokosmu. ()
Film napjatý mezi dvě fatální události, silniční nehody, auto + cyklista, kdo je zavinil není zcela jasné, nejspíš tu první auto a tu druhou cyklista. Mezi tou první (cyklistovo kolo se ještě točilo, když auto opustilo místo činu) a tou druhou se vyvíjel milenecký vztah mezi svobodným profesorem deskriptivní geometrie Juanam Fernándezem a chronicky nezaměstnanou, vdanou Maríí José; vztah mezi sebou, vztah k sobě samým a vztah k popsaným událostem. Třetí smrt na silnici, krátce před druhou nehodou ovšem nebyla nehoda, byla to vražda; byla to vražda impulsivní, ale v tomto impulsu se střetly všechny části její osobnosti. - Kousek od Adamova, kde jsem třicet let bydlel, srazilo také auto cyklistu. Řidič ho hodil do Svitavy, kde se cyklista utopil. Každý by už měl mít dopředu promyšleno, co udělá, pokud se mu stane něco podobného (poskytnutí pomoci člověku, kterého jsem sám nebo někdo jiný zranil). V tomto ohledu jsem byl napnutý, co udělá cyklista č. 2., zda zavolá 158 nebo ujede. Ulevilo se mi, jinak by to zdiskreditovalo celý film. ()
Jste dobře postavení, bohatí, znudění? Pak jste ideální postavou pro Bardemův film, kde Vám tento starý marxista ukáže, že ve srovnání s pokrokovými lidmi jste lidskou stokou a skrznaskrz prohnilou existencí. Z tohoto úvodu by se dalo tušit, že tento film bude, půl století po svém vzniku opravdu jen prvoplánovou agitkou, což naštěstí není pravda. Bardem byl totiž autor talentovaný, politické okolnosti ho navíc nutily nebýt příliš deklamativní. Vzniklo tak velice napínavé drama, kde proviněním hlavních postav je naštěstí nejen jejich kádrový původ, ale rovněž také zcela prozaický a odporný zločin, který nám umožní dívat se na tento film jako na poctivou, trochu neorealisticky natočenou, kriminálku. Obligátní prozření jedné postavy v závěru (nejsem taková +++++, abych vyzradil které, jako třeba obsah filmu zde na čsfd) sice trochu šustí papírem, ale to filmu příliš neubírá. Solidní nadprůměr. ()
Stěžejní dílo španělského neorealismu (cena FIPRESCI z Cannes) vychází z novinové zprávy a oproti svým italským protějškům není zasazené do prostředí společenské chudiny. Za (anti)hrdiny si volí dámu z lepší společnosti a vysokoškolského profesora. Napsáno hatmatilkou komunistů, k nimž se Bardem hrdě hlásil: smrt cyklisty zaviní příslušníci prohnilé buržoazie a nepracující inteligence. Lidmi z výrazně horších poměrů jsou teprve jejich oběti. Úvodní nehoda spouští vyrovnanou hru na důvěru, přičemž odcizení protagonistů nevyčtete z titulků, ale především z mistrné práce s hloubkou záběru. Nehledě na jeho politickou orientaci, Bardem umí vyprávět obrazem. A na rozdíl od jiných má co říct. 80% ()
Reklama