Režie:
Aleksandar PetrovićKamera:
Pierre-William GlennHrají:
Romy Schneider, Brad Dourif, Michel Galabru, Vadim Glowna, Richard Münch, Eva Ras, Milena Dravič, Rüdiger Vogler, Velimir 'Bata' Živojinovič, Peter Kern (více)Obsahy(1)
Filmová adaptace stejnojmenného románu německého nositele Nobelovy ceny za literaturu Heinricha Bölla. Z velké části se odehrává za druhé světové války v nacistickém Německu. Hlavní hrdinka Leni Gruyten prožívá zakázaný románek se svým bratrancem Erhardem a snaží se nepřipouštět si hrůzy války. Ty se jí však záhy připomenou. Její bratranec a bratr Heinrich zahynou na frontě, což je smrtící rána i pro její matku. Otec Leni je na začátku války uvězněn kvůli protinacistickým postojům. Leni zůstává sama bez prostředků a je tak nucena přijmout práci ve vazárně smutečních věnců. Zde potkává ruského zajatce Borise, do kterého se zamiluje a později mu porodí syna. Na konci války je však Boris přes všechny její snahy zatčen ruskou vojenskou policií a poslán do Sovětského svazu. Tehdy jej Leni vidí naposledy. O dvacet let později Leni žije skromný, ale přesto šťastný život po boku tureckého přistěhovalce Mehmeta. Občas je očerňována neonacisty kvůli jejímu vztahu s ruským vojákem, ale ona stále věří svým ideálům a zůstává věrná svým zásadám. (Roman Albach)
(více)Recenze (12)
Jo, tak tohle bylo silný kafe. Nějak jsem na to nebyla připravená. Zdání klame. V tomto případě klame ten mírumilovný název. Mírumilovného na filmu není ale zhola nic. "Užij si válku, mír bude ještě horší." Postavení "obyčejných" Němců, tedy řekněme normálních lidí z druhé strany už znám z literatury, knih, filmové zpracovnání není o mnoho méně poutavé, smutné, drsné a lidsky kruté. Válku vymýšlí pár chorých mozků tam "nahoře", ale kdo nejvíce trpí a kdo na ni nejvíce doplácí jsou tisíce a tisíce lidí tady "dole". Život je zkrátka pěkná mrcha. Galabru je zde překvapivě sakra dobrý a věrohodný a patří mu můj obdiv. Frau Schneider se snad ani nemůže stát, že by ho neměla, ačkoli se před natáčením ptala, "jestli je skutečně tak dobrá pro tak vážný film zachycující poválečné Německo". Trochu mi vadila Borisova až moc dokonalá němčina, přece jen na ruského zajatce... Možná mi ale šlo jen ucho šejdrem. Zvláštní snímek, který rozhodně stojí za to, i když ho tenkrát tisk nemilosrdně odepsal. Jediná, kdo vyvázl bez poskvrnky, byla Romy Schneider a byla jí udělena Zlatá medaile Německého filmu. ()
Z pohledu rolí, svěřovaných Romy Schneiderové, je to mimořádně atypický film. Citlivý a vyvážený pohled do německého vnitřního života v posledních měsících války a hitlerovského režimu prozrazuje mnohé o tragédii těch dole, kteří byli vrženi - přitom zpravidla v té či oné míře nedobrovolně intoxikováni hnědou ideologií - naplno do válečné vřavy. Na cestu, která skončila historicky nejtěžší porážkou, kterou kdy Německo utrpělo. Zmatky na konci války byly mimořádné a vedly k velkým tragédiím. Zajímavé je obsazení Michela Galabru; filmu však nesporně dominuje mimořádný výkon Schneiderové. Jedná se o nesnadné dílo, které se svému divákovi neodevzdává hned při prvním zhlédnutí. Současně však také o zážitek, který nepotkáváme každý den. Buď jak buď SKUPINOVÝ PORTRÉT nás určitě nenechá - lze to předpovědět s poměrně velkou určitostí - lhostejné. ()
Jak je u Petrovičových filmů zvykem, i Skupinový portrét s dámou je nejpůsobivější v momentech, kdy hraje hudba - na její výběr a spojení s obrazem má tento rejža opravdu skvělý cit. Samotný příběh je ale podáván poněkud zvláštním způsobem. Důraz není kladen na nějaké podrobné vykreslování situace, ale spíše na podávání jednotlivých scén jako jakýchsi vybraných atmosférických okamžiků, které jsou součástí širšího období a kontextu - na to se už ale Petrovič nezaměřuje. Tento styl podávání informací může mít vzhledem k divákovi pozitivní i negativní účinky, u mě to zůstalo tak nějak na půli cesty. Na filmu je mimo jiné zajímavá i kombinace jugoslávských a německých "fassbinderovských" herců, vidět v jednom filmu Raaba a Zeplichala společně s Batou Živojinovičem nebo Milenou Dravič je opravdu nezvyklý zážitek. ()
Velmi zajímavý příběh. Ústřední milenecké dvojici byl dán, možná schválně, trochu malý prostor, inu, když se tvoří dějiny, není čas na lásku.!? Autor tím chtěl jasně vyjádřit to málo, co těm dvěma zamilovaným zůstalo a co mají. Ta zdrcující ohavnost strachu z toho, že odkudkoli může kdokoli přijít a zlikvidovat jejich jediné štěstí a on přišel.! Paradoxně až po válce, v době míru. Jedna z postav filmu to tam říká: "On přežil léta ústrku v pracovním táboře a válku, ale nepřežil internační tábor v době míru a neválčení.! " Nějak tak je to tam podáno. Zkrátka dobrý film, který určitě stojí za shlédnutí. ()
K pochopení je zřejmě třeba znát román, což není můj případ. Svoji nespokojenost si vysvětluji tak, že rozsah literární předlohy je patrně natolik veliký, že se prostě do hodiny a půl filmu směstnat nedal. Děj se odehrává v útržcích odlehlých časově i obsahově a pro neznalého diváka působí hlavně jako nepřehledný zmatek. Sdělení, které se autoři snažili zprostředkovat, je určitě hluboké, Romy Schneider je skvělá, ale pochutnání to nebylo. ()
Galerie (6)
Zajímavosti (4)
- Autor knižní předlohy k filmu Heinrich Böll je nositelem Nobelovy ceny. (Rosalinda)
- V květnu 1977 se Romy Schneider dle smlouvy zúčastnila francouzského uvedení filmu. Na festivalu v Cannes ji přivítali s velkou okázalostí při nesoutěžním promítání narušeném stávkou novinářů. (Rosalinda)
- Překlad románu Gruppenbild mit Dame (1971) Heinricha Bölla nejprve vyšel ve slovenštině v roce 1989 jako Skupinový portrét s dámou, český překlad Skupinový snímek s dámou vychází až v roce 2000. (NinadeL)
Reklama