Režie:
Robert AltmanScénář:
Joan TewkesburyKamera:
Paul LohmannHrají:
Ned Beatty, Karen Black, Ronee Blakley, Keith Carradine, Geraldine Chaplin, Shelley Duvall, Allen Garfield, Barbara Baxley, Henry Gibson, Scott Glenn (více)Obsahy(1)
Nashville je hlavní město Tennessee. Je to také metropole country music. A počínaje rokem 1975 i název filmu. Natočil ho americký režisér Robert Altman, který už předtím projevoval sklon k mimořádnosti i neúctu k zavedeným normám a to rozmanitým způsobem: v cynickém příběhu amerických vojenských lékařů za korejské války (MASH), ve fantastické historce chlapce schopného létat jako ptáci (Brewster McCloud), v atiwesternu s antipatickými antihrdiny (McCabe a paní Millerová), v rafinované šarádě na pomezí pravdy a přeludů (Vidiny), v odheroizované gangsterce z 30. let Bonnie a Clyde naruby (Zloději jako my), v rozčarovaném pohledu na svět hráčské vášně (Kalifornský poker). Nevšednost, nekonvenčnost ale také sklon k nezávaznosti, který poněkud oslabuje potenciální kvality těchto rysů, v americké kinematografii jinak sympatických: některé hlasy kritiky napovídají, že Nashville se z této linie vymyká, a to k prospěchu věci. V typickém americkém městě střední velikosti a ve středostavovském prostředí probíhá sled výjevů, které jsou jednotícím motivem. Tím je příjezd kandidáta fiktivní politické strany na prezidentský úřad, což je podnětem k orgiím písní, tanců, estrád. S nimi se prolíná soukromý osud celé galerie postav až do vyvrcholení, kdy jeden mladík vytáhne z pouzdra místo kytary revolver a začne střílet na pódium; někoho zabije, někoho zraní, někteří zpěváci uprchnou, jiní zpívají dál v očekávání kandidátova příchodu (oficiální text distributora)
(více)Recenze (53)
Film, o kterém jsem předem věděla jen to, že existuje a že ho natočil Robert Altman. Od tohoto významného režiséra jsem doposud viděla pouze Zítra nehrajeme! (a Gosford Park) a musím říct, že ač je Nashville svým způsobem hodně odlišný, docela mi Zítra nehrajeme! připomínal. Hlavně tím, že se i Nashvillu dost zpívalo. Písničky se mi líbily, osobní příběhy postav na pozadí událostí v Americe se mi taky líbily, považuji to za zajímavý nápad (a neřeším, kdo s tím přišel první). Podle mého je Nashville přinejmenším dost zajímavý a dobře natočený film, ale trochu bych ho zkrátila. ()
24 rolí a velkou část z nich představují zpěváci a zpěvačky. Co z toho vyplývá? Že většinou někdo stojí na pódiu s mikrofonem v ruce a zpívá. Nemám nic proti americké country (a k městu neodmyslitelně patří), ale občas jsem se prostě nudil. Jediná píseň ve filmu ovšem funguje v muzikálovém smyslu a posouvá děj (a Keith Carradine za ni dostal Oscara, což mu celkem přeju). Zaujala mě hlavně solidní politická kampaň, která je ve filmu stejně všudypřítomná jako hudba. Kolektivní filmy Roberta Altmana mám celkem rád, ale té country na mě prostě bylo moc. ()
Město Nashville se v klasické Altmanově fresce ukazuje jako absurdní svět snů, ambicí, moci, tužeb, zlomených srdcí, tragických osudů, ale také lidí se všemi jejich stinnými i světlými stránkami a nelehkými osudy. Bravura zdejšího vyprávění spočívá v tom, že dokáže obsáhnout a proplést ohromné množství postav i lokalit, ale při tom neustále diváky vtahuje a fascinuje. Základem pro to je výtečný scénář, který k naprosto všem postavám country milieu, ať už padlým či spanilým, přistupuje s naprostou empatií, byť při tom neodvrací zrak od odvrácených, stinných či absurdních stránek jejich životů a osobností. ()
Dějová linka se dá charakterizovat jednou větou, ale srozumitelně ji přiblížit může zabrat celý večer. A nemýlíte se, dvě a půl hodinky tu zní country - a dvě a půl hodinky je Nashville fascinujícím filmem. U mě žádná vznešená nuda nebo epizodická sociální kritika, jak někdy Altmanovo dílo bývá označováno. Tady vážně stačí jen otevřít oči. ()
Tvorbu Roberta Altmana teprve začínám objevovat (před měsícem jsem viděl Dlouhé loučení), zatím tak nemohu posoudit, nakolik je tahle částečně fiktivní dokumentární mozaika z „metropoly country music“ režisérovým (ne)typickým dílem. První půlhodina mě docela vylekala, když tu v nejedné scéně začlo mluvit přes sebe několik různých hlasů a mezi tím ubíhala řada spočátku jakoby nesouvislých útržků plného chaosu a odboček. Jenže záhy už jsem si ani neuvědomil, jak jsem byl naplno vtažen do dění, ve kterém jsem se s množstvím nahodile představených postav začal setkávat opakovaně, sledoval množství drobných příběhů a motivů, z nichž skoro každý dokázal něčím zaujmout, cosi předat a říct (až už je to chladnokrevně manipulativní manažer zpěvačky, honba za penězi v šoubyznysu, různé zákulisní intriky, zpěvačka bez talentu toužící po velké slávě či nešťastné incidenty během vystoupení), pomocí postavy redaktorky nahlédnout do slavného města i z různých stinných stránek... byť tohle všechno jsem bral spíše jako velmi zajímavý tematický exkus a druhý plán tohoto filmu, jehož hlavní klad pro mě spočíval v spoustě skvělé muziky. Zní tu prakticky neznámé a neobehrané country písně od podobně málo provařených interpretů, nicméně všechny tyhle songy (složené přímo pro film a odezpívány živě s kapelou!) dokázaly vytvořit jedinečnou a pohodovou atmosféru, navíc často svými texty (zejména v případě závěrečného gospelu It Don't Worry Me) zesilňovaly i určité poselství filmu. Možná to lze celé, jak tu někdo píše, brát i jako angažovaný politický film USA, ale tady mi to vzhledem k tomu, nakolik mě snímek upoutal a bavil po celou dobu, určitě nevadilo. "It don't worry me"... :o) [80%] ()
Galerie (86)
Photo © Paramount Pictures
![Nashville - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/159/697/159697478_97030d.jpg)
Zajímavosti (20)
- Písně k filmu nebyly nahrávány ve studiu, ale na živo. (D3VIL)
- George Segal se měl objevit v cameo roli, ktará však byla vystřihnuta. (D3VIL)
- Film se umístil jako 59. v seznamu "Nejlepších filmů všech dob", který vydal Americký filmový institut. (D3VIL)
Reklama