Režie:
Jane SchoenbrunScénář:
Jane SchoenbrunKamera:
Eric YueHrají:
Justice Smith, Brigette Lundy-Paine, Amber Benson, Danielle Deadwyler, Michael C. Maronna, Helena Howard, Danny Tamberelli, Fred Durst, Conner O'MalleyVOD (3)
Obsahy(1)
Dva teenagery sblíží láska k nadpřirozenému televiznímu pořadu, který je však záhadně zrušen. (tribican)
Videa (1)
Recenze (31)
Nepamätám si kedy naposledy vo mne takto uviazol film. Nezafungovalo to tak, ako by som od podobnej témy čakal. Pritom ide o zaujímavý koncept vnútornej zovretosti, vplyvu média a okolia, úniku z reality, alebo potemnenosti dospievania; stratený však v nejasnom smerovaní a nabaľovaní nesúdržne rušiacich scén. Na druhý pokus výraznejšie lepšie, táto podivnosť však mohla vo výsledku zanechať oveľa konzistentnejší dojem. Takto veľmi nie. Škoda. 55% ()
Uf, tak takto sme sa už dlho so žiadnym filmom neminuli a tie nadšené recenzie na RottenTomatoes fakt nechápem. I Saw the TV Glow je priam definícia do seba zahľadenej indie vyhoneniny, ktorá absolútne nefunguje ako horor, ani ako dráma. Občas sa síce vyskytne náznak nejakej podivnej mystery atmosféry, ale Jane Schoenbrun to celé, podobne ako v jej predošlom nefunkčnom filme, nevie vôbec ukočírovať. Pre mňa je len najmenej zaujímavejšou súčasnou "hororovou" režisérkou, ktorej režíjnu kariéru nemienim ďalej viac sledovať. Neucelené, nezaujímavé, rozhádzané vo svojom rozprávaní, v tom čo chce filmom vlastne povedať, s množstvom odbočiek a tém, ktoré nikam poriadne nevedú iba naťahujú stopáž, ale celé sa to pritom po celý čas tvári strašne dôležito, ako keby Schoenbrun točila ten najkultovejší film za tento rok. 100 minút utrpenia a to inak indie tvorbu preferujem. CELKOVO: 3/10 ()
Obsah mě tak moc nalákal, že jsem na nic nečekal a okamžitě si to pustil, protože takový námět (v neotřelém podání) je přesně tím, co jsem vždycky chtěl vidět, ale skoro nikde na nic v takovém duchu nenarazil. Při sledování se ale ukázalo, že primárně jde o něco úplně jiného, než se zdá a bohužel to je také to, co celý film pošle v závěru do kytek, aspoň pro mě. Schoenbrun se tu vyrovnává s vlastní nebinaritou a chce strašně poukázat na to, že si člověk má přiznat, kým je, pokud to v sobě tak cítí. Budiž. Bohužel ta cesta k vlastnímu sebepoznání vůbec nefunguje, jelikož ji zápletka o jednom seriálu a jeho podivném utnutí ani neumožňuje začít, takže je zobrazena v složitě podaných banalitách, které mají divákům stačit. Mě tam chybí nějaký psychologický profil a vůbec nějaké charakteristiky postav, protože ústřední duo jen povrchně ztělesňuje jejich sexuality, ale dál film nejde. Hlavní hrdina Owen tu pak sice má četné voiceovery (což nebylo zrovna nejlepší rozhodnutí, prozrazovat informace o jeho životě v takto vizuálně výrazném filmu), ale ty jsou jen strohými informacemi s časovými údaji jak z Wikipedie, než aby o něm řekli něco skutečně podstatného. Závěrečná scéna se sice dá vykládat všelijak, ale nejvíc z ní leze právě tohle. Přitom dlouhou dobu to vypadá, že půjde o to, jak nás v dospívání ovlivňují určité vzory (klidně i z fikčních světů), jak se je podvědomě snažíme napodobovat a "být jimi" a co se může stát, když v onom světě žijeme víc než v tom skutečném. Paradoxní je, že tohle by tam zapadlo naprosto dokonale a já bych z toho byl nadšený... kdyby nepřišla poslední scéna, která mi tuhle intepretaci boří. Vlastně je i navíc, zbytečně složitě podaný doslov toho, čeho se dá z předchozích informací jasně dovtípit ve chvíli, kdy Owen nese domů krabici. Přitom řemeslně je to většinu času skvělé a na mě ta pomalost a skvěle barevně vytříbený vizuál opravdu fungovala a naprosto pohltila, nějak takhle bych si představoval zfilmovanou internetovou creepypastu, protože přesně takové znepokojivé dojmy jsem z nich kdysi míval a přitom pořádně nevěděl, proč. Odkazuje to taky na analog horory, liminální prostory, dokonce dojde i na estetiku ztracených epizod, protože závěr The Pink Opaque je přesným zobrazením z toho, co mě kdysi na creepypastách o "prokletých" epizodách děsilo, způsobovalo noční můry (ano, opravdu) a přesto jsem chtěl víc a víc... Úplně jsem si zamiloval scénu, kdy se Owen dívá na The Pink Opaque v dospělosti a vidí, že ten seriál rozhodně nebyl nijak temný ani strašidelný, vlastně strašně stupidní. Doslova mi to připomnělo, když jsem si ztracené epizodách četl teď a skoro všechny mi přišly natolik nedůvěryhodné, že jsem absolutně nechápal, co mě na nich mohlo vůbec děsit. Jen mě teda mrzí, že Schoenbrun neukázala, jak vypadalo skutečné finále The Pink Opaque, protože by to bylo snad ještě zábavnější než skutečná tvář epizody se zmrzlinovou příšerou. I ten zvrat s vysvětlením Maddyina zmizení mě silně zaujal, žel z něj vylezlo něco, co se na to opravdu nehodilo. Schoenbrun se tomu snaží ze všech sil dát pevný smysl ke svému stěžejnímu tématu, ale když nefungují jednotlivé dílky, tak to do sebe nikdy pasovat nebude. Je to jak zfixlovat skutečné puzzle odstřihnutím či přilepením spojujících částí. Je to škoda, potenciál byl velký a mohl to být film, na který čekám celý život, ale skutečný výsledek je jen další (a v tomhle smyslu nijak výraznou) variací na téma, které se v současnosti objevuje v neuvěřitelném množství filmů a seriálu - a v části z nich i komplexněji. 3* () (méně) (více)
Zdejší komunita I Saw the TV Glow nejspíš nepochopila. Ono se popravdě nejedná vůbec o horor v pravém slova smyslu, kde by na vás stříkala z obrazovky krev a na každém rohu čekal maskovaný zabiják či jumpscare. Jde o silně metaforický snímek s pěkným vizuálem odkazujícím na devadesátky a TV shows. Kombinuje tak prvky právě těchto TV shows, postojů režisérky a naší reality do směsice poněkud surrealistické roviny, kde nám nezbývá nic jiného než se zorientovat, co který prvek znamená. Styl filmu mi připomněl I'm Thinking of Ending Things, u kterého se celková zvláštnost, metafory a podivné kombinace prvků vyplatily. Bohužel zde dochází k tomu, že režisérka není dostatečně zručná, aby nám své myšlenky podala zajímavou, interaktivní formou a stává se, že snímek místy nudí, působí lehce neuchopeně a vy si uvědomujete, o kolik lepší to mohlo být. Dusné a nepříjemné atmosféry tu není tolik, co bychom čekali, a to je i částečně způsobené navazováním scén, které se zdá být celkem vachrlaté. Určitě nejlepší sekvencí je celé planetárium, kde se film bezprostředně zaměřuje na své sdělení, které je hravé, metaforické a vypjaté. Poté však film tápe, až nakonec dospěje konce, který se mi spíše líbil, než nelíbil. Koneckonců mi je celkové sdělení snímku jasné, ale chyběla mi nějaká pevnější a strukturovanější kostra příběhu. Vyhodnocení: Alespoň na soundtrack měli vskutku čich ()
Film z produkcie - A24 - a to hovorí za všetko! Totálny magorizmus! Film je zlepený z 3 foriem: postavy, ktoré hrajú "film", postavy, ktoré premlúvajú na kameru a postavy v akomsi paralelnom vesmíre-to mi pripomínálo skôr trafené japano-show. Nestráviteľné, ale vidím, že podaktorí artoví členovia si na tom riadne vyhonili. Film právom zapadne do časového análu. ()
Galerie (4)
Photo © Pink Opaque LLC.
![I Saw the TV Glow - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/169/127/169127746_zxiq15.jpg)
Zajímavosti (3)
- The Pink Opaque, fiktívny televízny seriál vo filme, bol inšpirovaný reláciami ako Tajný svet Alex Mackovej (1994), Buffy, premožiteľka upírov (1997) a Bojíte sa tmy? (1990). Písmo použité v titulkoch pre Pink Opaque je rovnaké ako v úvodných titulkoch Buffy, premožiteľky upírov. (Arsenal83)
- Škola vo filme sa volá Void High School (VHS), čo je odkaz na to, že VHS kazety hrajú vo filme významnú úlohu. (Arsenal83)
- Jane Schoenbrun si objednala 16 originálnych piesní od jej obľúbených skupín pre soundtrack k filmu. (Arsenal83)
Reklama