Režie:
Takaši ŠimizuScénář:
Takaši ŠimizuHudba:
Gary AšijaHrají:
Čiaki Kurijama, Taró Suwa, Júko Daike, Takako Fudži, Makoto Ašikawa, Denden, Hitomi Miwa, Kaori Fudžii, Širó Namiki, Júrei JanagiObsahy(1)
Učitel Shunsuke Kobayashi se rozhodl navštívit rodiče malého Toshia, který se dlouho neukázal ve škole, aby zjistil důvod jeho dlouhé absence. Kobayashi v domě nenachází nikoho kromě samotného Toshia, od kterého se nepřímo dozví, že rodiče odešli společně na nákup. Teprve až po chvíli čekání si všimne, že okolní místnosti jsou ve velkém nepořádku a s Toshiem taky není něco v pořádku. Navíc se pod střechou domu začíná uvolňovat smrtící kletba… (Pumiiix)
(více)Recenze (85)
První Ju-On v mém životě a hned to byla láska spojená s vyděšením, strachem z dlouhovlasých holek a hrdelního zpěvu. Vlastně to byla moje první hororová návštěva Japonska, při které jsem se zamiloval do tamnějšího folklóru a kleteb. Takaši Šimizu mi změnil život. 5* a.k.a 90% ()
Japonské ženy a deti majú unikátnu schopnosť vystrašiť človeka svojim vlastným strachom. ()
Minimalistické a plné neotřelých nápadů. Kyoshi Kurosawův vliv je patrný, neboť Shimizu byl v době vzniků konceptu Ju-onu jeho žákem. Místo hororu samotného se kamera v klíčových momentech často z neobvyklých úhlů spíš soustředí na horor v tvářích charakterů. Tento způsob tvorby atmosféry bývá často zneužíván jako úsporné řešení, ale v Ju-onu nepůsobí zdaleka lacině a funguje vyloženě na výbornou. Smysl pro detail i přes levný video formát dodává filmu hloubku. ()
Typičo, to bylo fakt děsivý, lekačky, atmosféra, super. Měl jsem husí kůži. Japonský horrory jsou fakt úplně jiný šálek čaje a moc mě to baví. Jen mi to přišlo trošku s pár mezerami, ale je to první díl, takže to chápu asi. ()
Vydařená úchylná šokovačka přesně dělaná na pozdní večery. Jesli ještě někde uslyším mňoukání, začne mi běhat mráz po zádech :D ()
Tak trochu bez děje a hlavně bez pointy. Sledujeme několik "příběhů" různých lidí, kteří se dostanou do kontaktu s kletbou, která vznikla na místě, kde se stalo něco hrozného. Tito lidé jsou ve své čtvrthodince, která je jim věnována, strašeni a pak skončí velmi špatně. Film rozhodně má působivé momenty, ale to není k ničemu, když nemá konec. ()
Japonské horory = záruka kvality. Viděl jsem kdysi "americkou" verzi, ale originál je mnohem silnější!Bohužel mi uniká pointa, ale i tak je za atmosféru nelze film nedoporučit!Husinu mám ještě teď. ()
Dvojdílný předvoj jednoho z nejlepších japonských hororů. ()
Ze země vycházejícího...¬ Poznámka: Toto opoznámkování i mé (zprůměrované) hodnocení je za celou řadu "Džuona". Vysvětlení, proč hodnotím více snímků jako celek, lze nalézti na mém profilu v úvodní části "O hodnocení".¬ Hororová řada Džuon je typicky japonská, japonské je podání, japonská je morbidita. Ač nemohu první díl hodnotiti příznivě právě pro zjevnou samoúčelnost a její japonský Evropana poněkud nudící střih, a druhý díl je na tom v mých očích ještě o více než málo hůře, přece se musím dopustiti alespoň částečně kladného hodnocení: Sebehorší japonský horor je pořád lepší než mírně podprůměrná táž produkce mimoasijská.¬ Tohoto původního Džuona hodnotím za 3 *. ()
Tak nevím, ale přestože mám japonské duchařiny hodně rád, tak zrovna původní Ju-on mě teda vůbec neoslovil. Možná že jsem těch duchů viděl poslední dobou už příliš. :-) Nicméně přestože se tenhle snímek nese v tradičním napínavém duchu japonské duchařské školy, celkově je to strašně nezáživné a hlavně obsahově úplně prázdné. Jednotlivé příběhy jsou vyplněny napětím nasyceným očekáváním, které pokaždé zakončí nevyhnutelná interakce s nadpřirozenou entitou - no ale co dál? Příběh nikam nesměřuje, nijak se nevyvíjí, postavy mizí nebo umírají a pak je najednou konec - ale úplně bez pointy. Tak nějak to je prostě o ničem. ()
Ju-on je horor, akým by správne nemal byť.Je to bez tempa, gradácie, strachu.Bez titulkov hodinová minutáž je zdánlivo znesiteľná, avšak v tomto prípade som sa aj nudil.Pár ľakačiek a ponurá atmosféra film už nemôže nijako zvlášť zachrániť. ()
První Ju-on je povídkový film, kde povídky na sebe navazují jen volně a to kvůli prokletému domu. Každá povídka má zhruba deset minut a vždy končí zvratem a děsivým vizuálem. A jo, povídky jsou nejlepší formát pro horror. A spousta z nich funguje. Jen je vidět, že tenhle film byl hodně laciný. Je to evidentně natočeno na video a pokud se tam nedejbůh objeví digitální triky, tak jsou velmi špatné. Ale dokážu si představit, když štáb dostane víc prostředků dokáže tenhle celkem fajn formát rozvést na napínavý film. Je dobře, že ten film nic moc nevysvětlí, protože to ty povídky dělá děsivější. ()
Co to zase ti japonci vymisleli? V první scéně na půdě jsem se málem pochcal strachy, ve scéně ve škole též atd. V žebříčku strašidelných hororů to předčí snad jen Gothika(2003) a Paranormal activity(2007). ()
Japonskí duchovia na mňa neurobili zatiaľ dojem. ()
Slušný základ pro dobrý remak. Kdyby byla dobrá technologie, tak je to na úrovni. Některé scény jsou fakt hnus. ()
Ty scény v potemnělých uličkách jsou a budou TOP, zvuky mrtvých naprosto brilantní a kostýmy strach nahánějící! Miluji tuhle sérii, dokonce jsem si zahrála i hru, u které jsem měla co dělat, abych nevyhodila gamepad z okna. Doporučuji si to pustit večer a mít zvuky hodně nahlas, to je potom atmosféra! ()
Ju-on bol mozno hit v roku 2000,no po dnesnom zhliadnuti a to sa pise rok 2020 som sokovany z hodnoteni tohto hororu,nechapem,ze ako toto nazbieralo 70 %,ale beriem,sto ludi,sto chuti,na mna to posobilo ako amaterska japonska telenovela,z ktorej by sa mozno ani deti nezlakli,skor naopak,bolo to smiesne,hrozna nuda,odpad nedam,jednu hviezdicku udelim za snahu,to iste aj v druhom dieli,ktory bol v podobnom style natoceny...:-) ()
Nápady fajn, provedení bohužel značně pokulhává. ()
The Curse v překladu znamená Prokletí, a právě s tímto strašidelným fenoménem tento příběh pracuje. Dějově tak probíhá řetězec hrůz, začínající tragédií, která se stala v obyčejném domě. Ano, svým způsobem se jedná o další příběh o strašidelném domě, kterých je už skutečně bezpočet, avšak začínající režisér a scénárista Takashi Shimizu takový koncept v rámci japonských strašidelných legend dotáhl do nové dokonalosti. Krátký viditelně nízkorozpočtový snímek spíše televizního ražení je rozdělen do kapitol, čímž propracovaná kompozice, která se postupně odhaluje, svým způsobem vytváří minisérii se stále stejnou scénou, avšak pokaždé s jinými protagonisty. Na vytvoření něčeho takového, aby to diváky zaujalo, to chce pořádný talent, což autor Takashi Shimizu má. Okultní hrůza zobrazující tragédii prokletého domu, jaká tu do této chvíle snad ani ještě nebyla. Co víc k tomu dodat. Snad už jen, že tímto začala nová éra tematického japonského hororu, která, jak už dnes víme, později zaujala i Hollywood. ()
Mé první setkání se světem japonského Ju-onu a zároveň i setkání nejpůsobivější. Ačkoliv se na pozdější celovečerní snímky dívá díky kvalitnějšímu technickému zpracování lépe, vymizely z nich všechny náznaky atmosféry. Televizní Ju-on se sice také nemůže chlubit nijak extrémně děsivými momenty (resp. lekačkami), zato však obsahuje jisté prvky, které si zaslouží pozornost. Ten nejzásadnější představuje příběh (dá-li se mu tak vůbec říkat), jenž na rozdíl od ostatních dílů série nepostrádá ucelenější smysl a okamžiky, kdy mnou projel záchvěv zoufalství, nevěřícného úžasu a soucitu s tragickým osudem postav. Ty jsou načrtnuty velmi letmo, dialogy, které vedou, šustí papírem a ani herecké výkony jejich představitelů neohromí, ovšem ono úplně stačí sledovat setkání nic netušící matky, vracející se z nákupu, se svou dcerou, Kobayashiho s mňoukajícím Toshiem za zády nebo mladou dívku, když poprvé uslyší nepříjemný hrdelní zvuk, který vydává Kayako. Přesto největší zlo číhá jinde. Nikoliv v říši duchů, ale ve zvrácené mysli šíleného psychopata, jehož čin všechno tohle začal. Scéna, v níž původní pán domu vrávorá ulicí a tříská obsahem pytle o každý předmět v dosahu, svou hrůzyplností předčí veškeré kousky, které posléze Kayako a její synek vyvedou. Je pro mě přijatelnější akceptovat pomstu bytostí z jiného světa než jednání stále ještě žijícího člověka, jenž klidně může bydlet vedle vás. Škoda že většinu stopáže filmu zabírá čekání, kdy už se proboha konečně něco stane, a když k tomu dojde, netrvá daný okamžik více než pár chvil. ()
Reklama