Režie:
Alexej GermanScénář:
Konstantin SimonovObsahy(1)
Dvacet dnů bez války je příběh válečného dopisovatele na dovolené v Taškentu. Ten je sice vzdálen stovky kilometrů od fronty, ale žije zvláštním nervním napětím, které mrazí podobně jako nejistota před útokem. (oficiální text distributora)
Recenze (4)
Tady lze ještě poznat, odkud vyšel German pro své tři následující tři mistrovské filmy: z čeho to přinejmenším technicky rostlo, kde začalo to zahušťování mizanscény, vrstvení akcí, překvapivost perspektiv a vhledy do dalších prostor – je to čistá jízda se dvěma dějovými plány, možná trochu jancsóovská, geniálně lakonický střih, který dodává konci záběrů tak vtipnou a estetickou asymetrii… Kamera tohoto, asi i vinou kopie, kterou jsem měl možnost vidět, nemá ještě tu uhrančivou hloubku a komparzy jsou rozpohybovávány většinou spíš jen jako dekorace k dialogům, ne ještě slohotvorně… (– ale třeba hned na začátku filmu se objevuje to, co German dotáhl v Je těžko být Bohem – nepatrná figurka, která sotva proletí záběrem, se stane vzápětí jeho pointou…). Ve 20 dnech… German taky ještě zdaleka nepředvádí tu virtuozitu scénáře / nescénáře, kde se hybnou silou příběhu stávají dokonale odvážená všednodenní připodoktnutí, scénáře s takovou mnohostí postav, až se k zalknutí znehybňuje tradiční narace, to, co tady v komentářích k Je těžké být Bohem někdo nazval „úplně novou kinematografií“. Ve 20 dnech… je ten pozdější „proud“ střídán víceméně statickými monology a nejspíš ještě dialogy dvou lidí, obou dost utahaných válkou/neválkou, lidí, kteří nedostanou šanci na víc společného, než pár procházek po zimních rumištích předměstí (a tady je už zas German Germanem – musíte od začátku těžce pracovat k tomu, abyste vůbec pochopili RÁMEC a navíc se zde ještě propracovat spoustou „krycího“ balastu pro cenzuru) – dobrá, je to v roce 1943, ale ateliéry? Jasně – v Taškentu jsou studia – a tehdy se točilo hlavně o válce… a tady se i mluví hodně o válce, o pocitech z ní – ale co je autentické a co je film? Trochu je to celé lehce zaobalené do intelektuální reflexe všeho kolem války, hrdina je jak u Germana bývá, zcela nemachistický, neschopný se vzepřít, míjející šance, ale patosu to do pedálů šlape i tak dost – pláčou tu ženy, matky vítají své zocelené přeživší syny – je to celé JAK film z roku 1943 – a přitom o tři roky později natočil Fassbinder Manželství Marie Braunové, pane jo… No dobrá – a pak ještě třetí linie – pátrání po tom, co válka udělá se vztahy lidí a jejich povahami. Už jsou tu komunálky z Chrustaljova obývané všemi vrstvami většinou se vzájemně nenávidějících sociálních tříd, už je tu míjení se lásek, které jsem viděl v Lapšinovi. Ale je tu míň hravosti, nadhledu a brutality – mistr se po cenzurním zásahu debutu asi trochu rozkoukával… ()
Země "bez války" zblízka. Simonov a German předtím, než ten druhý začal dělat Umění. Mimořádný zážitek. ()
Film sice mám, držím ho, ale nevím, jak jsem ho uchopil, ani za co. Nechávám si zhruba jeden film z deseti s tím, že je třeba se na něj znovu podívat. Tento mezi ně patří bez dlouhého přemýšlení. Válečný zpravodaj referuje o vylodění, následně referuje o cestě mimo válečnou zónu a potom o uskutečnění svého poslání a návratu na frontu. Přitom jako by se z bojiště vůbec nevzdálil. Venku i uvnitř se vede boj, co se týče města, i co se týče člověka. Válka v sobě nosí jako krásné jablko se dvěma dírami po červu. Ví, že kdyby ho rozkrojil bude celé červavé. ()
ČESKOSLOVENSKÁ TELEVÍZNA PREMIÉRA: ČST 2 = 9.5.1982, réžia slovenského znenia (ČST Bratislava) = ETELA BALGOVÁ-HARANTOVÁ (9.1.2015) ()
Galerie (20)
Photo © Mokép
![20 dnů bez války - Fotosky](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/162/829/162829790_7599fb.jpg)
Reklama