Režie:
Bruce RobinsonScénář:
Bruce RobinsonKamera:
Peter HannanHrají:
Richard E. Grant, Paul McGann, Richard Griffiths, Ralph Brown, Michael Elphick, Eddie Tagoe, Irene Sutcliffe, Llewellyn Rees, Daragh O'Malley, Noel Johnson (více)Obsahy(1)
Kultovní konverzační komedie čerpající z režisérova vlastního života. Dva nezaměstnaní herci Withnail a Marwood se rozhodnou vyrazit z bezútěšného, studeného Londýna na venkov, kde má Withnailův homosexuální strýc chatu. V doprovodu břitkého humoru a litrů a litrů alkoholu zjistí, že jejich schopnosti přežít zde vlastními silami jsou prakticky nulové. Na deziluzivní cestě z města se postupně vytváří melancholické pojednání o neodvratném procitnutí do reality i do střízlivosti. Předlohou pro postavu Withnaila byl britský herec Vivian MacKerrell, se kterým režisér filmu Bruce Robinson sdílel byt v londýnské čtvrti Camden. Po skončení filmu se doporučuje nasednout do staré káry, nakoupit basy piva a vyrazit s kamarády na venkov. (oficiální text distributora)
(více)Videa (1)
Recenze (76)
Všude jsem četl, že tenhle film je chlastem nasáklá britská klasika na způsob Bernarda z Black Books. Když jsem jí pustil, některé opilecké fóry jsem vnímal, ale nějak jsem se nemohl na ten vtip naladit. Dělal jsem co jsem mohl, ale po celou dobu sledování se nic nezměnilo a tak mi v ruce zůstaly jen dvě hvězdičky, které to tady zrovna dvakrát nezocelí. ()
Dialogy jsou vtipné, film ale moc ne. 1) 28letý Paul McGann (Marwood), 30letý Richard E. Grant (Withnail, strýčkův synovec) a můj oblíbený herec 40letý Richard Griffiths (tlustý strýček Monty) se docela snažili. Ale s hledáním odpovědi na otázku, o čem vlastně snímek je, mi nepomohli. 2) Případné komenty: gudaulin**, honza.g***. ()
Nečekaně mnohovrstevnatý film o uhrančivosti dekadence a nevázanosti, ale také o nevyhnutelném konci a vystřízlivění. "Withnail & I" je mnohem více než jen "kultovní britská komedie pro studentské publikum" oplývající hláškami a surreálními sekvencemi. Snímek grandiózně navozuje dojem drogově a alkoholově rozklížené reality a to bez křiklavé vizuální stylizace, ale čistě dialogy, hereckým projevem a diskontinuitou sekvencí. Vyprávění postupně krystalizuje do melancholického pojednání o neodvratném procitnutí do reality. Ve filmu přichází v podobě deziluzorní cesty z města, která ukazuje, že s městem esenciálně spjatí hrdinové prostě do zemitého venkovského prostředí nezapadají a nedokáží v něm fungovat. Hořkosladký závěr s grácií i zármutkem naznačuje, že "Withnail & I" nebyl jen o chaotickém konci jednoho desetiletí, ale také o vztahu, v jehož základech bylo možná něco víc než jen pouhé materiální sdílení jednoho bytu. ()
V případě Withnaila jsem udělal chybu při programování nahrávání a konec - napsal bych, že mi unikl - ale v tom případě bych musel pociťovat ztrátu. Pravda je taková, že jsem se s viděním Bruce Robinsona tak nějak minul a kultovní status filmu nemůžu potvrdit a s oběma antihrdiny jsem se nemohl v žádném ohledu ztotožnit. Ne, že by jednotlivé scény samy o sobě nebyly v některých případech nosné, už úvodní scéna z bytu, tedy vlastně z nehorázného chlívku, který oba povaleči a feťáci dokázali ze svého příbytku udělat, je docela vtipná, když se snaží ve svém paranoidním záchvatu odhalit něco, co se možná hýbe ve vodovodním dřezu. Nashromážděné ingredience se totiž patrně ve stavu naprosté hniloby daly samovolně do pohybu. Bohužel ten styl humoru se s mojím většinou míjel, možná kdyby to bylo natočené jako čistokrevná komedie ve stylu Pařby ve Vegas. Tohle chce ale opileckým blábolením zároveň vyjadřovat nějaké pózy a celý film se vyznačuje bezcílnými hovory, které vedou odnikud nikam. Tak, jako Strach a hnus v Las Vegas, taky tohle je jenom krátkodobý pohled na zbytečnou existenci dvou rádoby umělců, co chtějí napodobit styl francouzské bohémy. Celkový dojem: 45 %. ()
Řekl bych že vím, odkuď bral Dylan Moran inspiraci, když tvořil postavu Bernarda Blacka. Každopádně Withnail & I je skvělý, a přesto u nás tak neznámý, anglický snímek, u kterého slovo komedie neznamená splácanou pakárnu, ale naopak hodnotné "umělecké" (doslova) dílko. Skvělý humor, ještě lepší postavy a dekadentní prostředí dvou umělců zaručují divákovi rozhodně nečekaný zážitek. Film navíc ale není jen komedií a nakonec nabízí taky další vrstvy, například v podobě konečného vystřízlivění. Spokojenost a doporučení. Don't threaten me with a dead fish. ()
Galerie (17)
Zajímavosti (16)
- Hlavní melodii filmu adaptovalo a předělalo anglické duo Way Out West do elektronické verze. Přes 5 minut trvající skladba nazvaná „Blue“ vyšla 1. září 1997 na eponymním debutovém albu skupiny. (kriplozoik)
- Snímek byl magazínem Empire zařazen na 118. místo v žebříčku nejlepších filmů všech dob. (jdosek)
- Režisér Bruce Robinson si ve filmu střihl malé cameo jako barman v londýnské hospodě (Ajka1)
Reklama