Režie:
H.C. PotterKamera:
Elwood BredellHudba:
Frank SkinnerHrají:
Ole Olsen, Chic Johnson, Martha Raye, Hugh Herbert, Jane Frazee, Robert Paige, Mischa Auer, Richard Lane, Lewis Howard, Clarence Kolb, Nella Walker (více)Obsahy(1)
Ole a Chick natáčejí film, ale režisér stále není spokojený. Vezme je tedy k mladému autorovi, který jim navrhne absurdní příběh. Mají podporovat Jeffa a Kitty v tom, aby na své zahradě uspořádali hudební revue a přenést ji na Broadway. Pokud Jeff uspěje, může se oženit s Kitty. Je tu ale ještě jeho bohatý kamarád Woody, který také miluje Kitty, Chickova sestra Betty, která miluje falešného ruského hraběte, a detektiv Quimby. Ti všichni to Olemu a Chickovi mimořádně komplikují. Po několika chybách si začnou myslet, že Kitty není ta správná dívka pro Jeffa a začnou show sabotovat, broadwayský producent je ale nadšen a dává jim smlouvu. Takový je příběh, který jim autor vypráví. A právě kvůli němu ho režisér žaluje. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (21)
Poněkud slabší 4 hvězdy. Film střílející si z filmového průmyslu a zejména z bezduchých opulentních muzikálů vpodstatě nemá příběh. Je to sled scének, z nichž nejslabší jsou sladkobolné songy ústřední thymolínové dvojice, která je tam ale spíš jaksi z povinnosti, protože veškerou pozornost na sebe strhává vedlejší pár - Martha Raye a Mischa Auer. Chyba, že nedostali víc prostoru./ 25. 12. 11./ ()
Oscar 1 nominace: Píseň - "Pig Foot Pete" ()
Bláznivá groteska z natáčení filmu ()
Formát filmu o filmu o filmu na základě Ole & Chic Broadway show, která nikdy nezůstala identická. Příběh vedlejší, jen "1000 mph" tempo a jeden velký, disruptivní mišmaš skečů, převleků, sebeuvědomělých triků na diváka, "jackassáckých" neplech a muzikálních čísel. S vrcholem hned v pekelný úvodce. Na mě prostě příliš volný chaos, zdá se ale lahůdka, jste-li student cinefil. * shades of inferno and vaudeville, anything can happen and it probably will * ()
Jeden z 500 největších filmů všech dob časopisu Empire. ()
Filmy, které vám vnucují filmové školy, jsou zajímavé, ale jen málokdy dobré. ()
Takto by vyzeral Kameňák, keby ho natočil Orson Welles. Úžasná anarchistická meta-groteska, ktorej nič nie je sväté. Vivat, Ole, vivat, Chick! 90% ()
Krásně anarchistický snímek, ve kterém mě bohužel neuvěřitelně iritovaly otravné songy. ()
Komediálno-muzikálové šialenstvo. Všetkému velí dvojica komikov Ole Olsen a Chic Johnson už od roku 1938, kedy sa začal hrať tento muzikál na Brodwayi. Sme svedkami bláznivej jazdy, ktorý by som skôr charakterizoval ako revuálny program. Sledujeme rýchle tanečné výstupy, plné atletických prevedení, dynamickú hudbu, bláznivé skeče so všetkým, čo sa dokáže hýbať, pripomínajúcu slapstick comedy. Hellzapoppin' je divoká absurdná záležitosť, ktorá vo svojej podstate nedáva zmysel, preto dej nie je vôbec dôležitý, lebo ani ten nedáva zmysel. Snímok ako "odvrátená tvár" muzikálového žánru, ktorý vtedy vládol kinám, neublíži a občas dokáže pobaviť. ()
Celé dobre. Hudba, piesne, tanečná zložka (omg, tí černosi boli úžasní!), kostýmy, herci, gagy, hovoriaci medveď, čerti, hry s obrazom a filmom. Všetko. Bavila som sa veľmi dobre a tie štyri hviezdičky odo mňa mali isté. No za Rosebud si zaslúžia plný počet. Skvelý pocit, vidieť niečo takéto na veľkom plátne (aj keď len z kópie Filmotéky s pošramoteným zvukom, čo ublížilo najmä pesničkám, ale aj tak!) a predstavovať si, ako sa asi zabávali diváci, keď to videli v kine leta Páně 1941. Hollywood ešte vtedy nemal krízu nápadov. (Lumiere - 12. 08. 2013) ()
Síce som sa zasmial len pár krát, no musím oceniť to množstvo skvelých (a na tú dobu originálnych) nápadov. Až na černošské hudobno-tanečné vystúpenie má film neuveriteľné tempo a nuda nehrozí. ()
To jsem netušil, že už tenkrát vznikaly takovéhle sebereflexivní anarchie! Postavy přecházející nejen plynule ze scény jednoho filmu do scény dalšího, ale procházející i různými úrovněmi diegeze jako by se nechumelilo. A navrch kopa intertextových hříček: v hledišti divadla se objevivší Frankenstein, chlapík držící v ruce sáňky s poupětem a hlásící: "já myslel, že je spálili"... Jako kdyby Mel Brooks potkal bratry Marxovy (kterým ostatně scénáře psal stejný člověk) ()
Tohle je muzikál, který se musí vidět. A pokud ho uvidíte, je docela možné, že si řeknete, jak strašná ptákovina to ve skutečnosti je. A také že ano. Tohle není muzikál pro každého. Má to zápletku, ale skoro o ni nejde. Je to neskutečně hravé, je to ujeté, je to praštěné, ale ta hravost je na tom prostě krásná a mě to dostalo. ()
Na to, že jsem měl chuť po patnácti minutách film vypnout a dvd někam hodně daleko zahodit se slovy panebože to je ale nesmysl, věřte či ne ale nakonec musím přiznat že se mi film docela dost líbil. Nejvíce se mi ovšem líbili tanečně-hudební vsuvky, které mi přišli dost dobré, a co se týče komediální stránky, tak i té jsem nakonec podlehl, ačkoliv to není úplně ten druh humoru, který bych upřednostňoval. Celkově vztato tedy docela překvapení v tom dobrém slova smyslu. 70%. ()
Nejrozjetější hudebně-taneční scéna všech dob, metahrátky typu divadlo ve filmu ve filmu ve filmu, směsice nespoutané absurdity a ryze postmoderních fórů – to jsou šestihvězdičkové pasáže, u kterých by jeden nevěřil, že kouká na film natočený ve stejném roce jako Občan Kane (z kterého se tu jasnozřivě cituje, stejně jako z jiných dnešních klasik, na kterých tenkrát ještě sotva stihl oschnout ustalovač). Na druhou stranu, lyrické songy jsou k uzívání a některé gagy můžou dnes být pro leckoho až dětinské. Tak si vyberte. ()
Adaptace o tri roky starsiho muzikalu. Mel Brooks, Jim Abrahams a David Zucker Hellzapoppin urcite videli vic nez dvakrat. ()
Nu, opravdu jsem byl překvapen jak si před více než 70 lety dokázalo být hráno se surrealistickým propojením rovin vyprávění, intertextuálností, žánrovostí, tak absurdně jak to o nějaké dvě dekády později naplno předvedli Monty Pythons. Viděno to takhle, nemá cenu se bavit o příběhu, který je víceméně banální, ale pouze coby odraz banality příběhů, těch "seriózně zábavných" tehdejší doby. Cool. ()
Naprosto úžasná anarchie. Co si dokázali v roce 1941 vymyslet a natočit, je k nevíře. Nejenom obvyklé vtípky, ale i gagy, práci s obrazem, parodické odkazy na jiné filmy, neustále hrátky s přiznanou kamerou či diváky ("Smraďoch Miller má jít domů"). Přestože film má jakýsi fiktivní děj, ten je neustále porušován. Mezi všemi scénámi vede živelná (byť určitě pečlivě nacvičená) taneční exhibice černošských "sloužících". Vypadá, že předběhla dobu o takových dvacet let a lituju, že nemůžu vidět, jak se na něco takového tvářili diváci v konzervativních částech USA. ()
Při sledování tohoto skvělého sledu absurdních situací si pokaždé říkám: "To snad neni možný!" Je neskutečné, že i po skoro sedmdesáti letech působí gagy ve filmu tak svěže a neotřele. Dávám stoprocentně pět hvězdiček! ()
Tento film byl uveden ve Filmovém klubu Alfa Sokolov v sezoně 1983/84. ()
Reklama