Režie:
Věra ChytilováKamera:
Ervín SandersHudba:
Jiří BulisHrají:
Bolek Polívka, Miroslav Donutil, Anna Pantůčková, Jozef Kroner, Dagmar Havlová, Šárka Vojtková, Pavel Zatloukal, Břetislav Rychlík, Pavel Brichta, Ján Sedal (více)Obsahy(2)
Rázovitý vesnický chlapík Bohuš Stejskal žije sám v rozpadající se chalupě, pracuje jako dřevař, většinu času tráví s kumpány popíjením slivovice. Jeho život se změní, když mu advokát Ulrich oznámí, že zdědil obrovský majetek. Druhý den mu tetka ze sousedního domu oznámí, že se mu uškrtila koza. Nešťastný milionář se rozhodne uspořádat na její počest velkolepou smuteční hostinu. Kamarády, navlečené do svátečních šatů, odveze do brněnské luxusní restaurace, kde parta způsobí ostudu. Večer Bohuš navštíví s kamarádem Košťálem masážní salón, kde je tak nadšen službami prostitutky Ireny, že ji přesvědčí, aby se k němu nastěhovala. Pro dívku, uvyklou luxusu, je však Bohušova chalupa šok, stejně jako jeho chování. I když je pro peníze ochotná udělat téměř cokoli, nakonec ho opustí. Bohušovi se podaří přesvědčit Vlastu, aby se k němu vrátila, a zaplatí celé vesnici zavedení plynu. Všichni mu závidí a každý něco chce. Když se objeví zuřivý Ulrich se zprávou, že Bohuš nic nezdědil, protože byl jen nevlastní syn, odvrátí se od něj kamarádi, Vlasta i ostatní. (TV Nova)
(více)Videa (2)
Recenze (1 290)
Tohle bylo ve svou dobu neprávem ne zcela pochopené dílo paní Chytilové... Snad proto to bylo vnímáno jako taková divná komedie s Bolkem a Donutilem.. S odstupem času a díky poznání je geniálnost tohoto snímku zřejmější. Chytilová už tehdy společnosti nastavila nekompromisní zrcadlo. Ty odrazy sebe sama možná nejednoho diváky vyděsily a možná i - naštvaly. Není lepšího filmu o divokých devadesátých letech. O době divoké svobody, podnikatelů ve fialových sáčcích a bílých ponožkách v mokasínech... Ale i z hlediska dneška ve filmu zvídavý divák leccos najde. Za mne je to 5 pštrosů. * * * * * ()
Scénář: Věra Chytilová, Bolek Polívka .. Velice vtipný a velice výstižný popis doby i života na vsi krátce po revoluci. Film už jsem viděl několikrát a stále se mám čemu zasmát.. Kurvanehynoucíklasika. ()
Kdybych byl nějaký snobský cizinec, tak bych tomu dal tak 1*. Ale já jsem Čech a dokážu plně ocenit tuhle Komedii (záměrně píšu velké "K"). Tolik filmových hlášek, které už za ta léta zlidověly a tolik hezkých českých vulgarismů (ale naprosto trefných) se snad v žádném českém filmu nenajde. Dále Polívka dokonale hrající sám sebe (myšleno jako kompliment) a Donutil, který mi na roli usedlého advokáta Ulricha sedne naprosto dokonale. K tomu ten trefný konec s Bolkovou památnou větou; tomuhle prostě musím dát plný počet (a vy ostatní snobové se probuďte, tady jde veškerý intelekt do...vy víte kam :-)). ()
Toš divné je to, ale v žánru "kapitalisticko-privatizační komedie" špička. Chytilová možná v devadesátých přišla o rozum i vkus, ale Bolek Polívka v roli Bohuša má patřičný říz a přesvědčivost, stejně jako jeho vidlácká grupa (zejména pak jedinečný děd Kroner). Irenka pravda nezapře, že néni herečka, ale kurva, jenže i o tom Dědictví je. Dobrý film to rozhodně není, ale s odstupem má své kouzlo a též nepopiratelnou pravdivost. To už halt Chytilka umí. Je to svědectví určité doby se všemi šmouhami a vadami na kráse, přesto se na to koukat dá... A ty hlášky též stojí za uložení do paměti, byť některé dialogy jsou opravdu... křupanské. ()
Galerie (20)
Zajímavosti (76)
- Ve scéně, kdy chce advokát Ulrich (Miroslav Donutil) pustit pštrosa, je hlavní branka otevřena, hned po vypuštění je ale zavřena. (SniperG1)
- Silvio de Jesus Silva Alvarenga, ktorý si zahral syna kráľa, pochádza z Angoly. V dobe natáčania v Čechách študoval na zverolekára. V roku 2004 si ho Boleslav Polívka (Bohuš) pozval do 33. Manéži Bolka Polívky (od r. 1987). Alvarenga už povolanie zverolekára nevykonáva, je vlastníkom cestovnej kancelárie Angola Tours s.r.o., ktorá sprostredkováva zájazdy do rôznych častí Angoly. (Raccoon.city)
- Když si Bohuš (Bolek Polívka) z auta všimne Karla Gotta, má stažené okénko. Při návratu do auta je ale okénko pootevřené. (ČSFD)
,,A teď si vás kúpím všecky!´´ Kultovní Dědictví aneb Kurvahošigutntág před 30 lety dorazilo do českých kin a potkalo se s částečným nepochopením. Chválené režisérce Věře Chytilové byl v několika případech vyčítán pokles oproti její předchozí tvorbě, pokles na úroveň komedií Zdeňka Trošky. Jenže mnozí to prokoukli od počátku, ti druzí poté naopak časem. I proto v roce 2019 při výběru 10 nejlepších filmů porevoluční kinematografie mohlo Dědictví skončit na krásném bronzovém místě a zaostat pouze za Kouřem Tomáše Vorla a Koljou Jana Svěráka. Věra Chytilová totiž ve skutečnosti v roce 1992 nenatočila buranskou komedii, ale jednu z nejchytřejších a zároveň nejzábavnějších komedií české kinematografie. Film našlapaný ikonickými hláškami a gagy, přesně takovými, které se ani po několikanásobném zhlédnutí prostě neomrzí. V jádru přitom Dědictví zůstává satirou i výpovědí o počáteční porevoluční době. Bohušovi Stejskalovi se tehdy splnil sen mnohých, Věra Chytilová poté zachytila to, jak to vypadá, když někdo jako Bohuš přijde k penězům. A neopomněla přitom na své filmařské schopnosti. První dáma české kinematografie ve svých filmech většinou pracovala s lidskými slabostmi, sázela přitom i na absurdní humory či výkony neherců. I těch je v Dědictví aneb Kurvahošigutntág dost (Anna Pantůčková jako Teta navždy bude patřit mezi ty nejlegendárnější), Dědictví ovšem stojí především na Bolku Polívkovi, který v Bohumilu Stejskalovi objevil životní roli a dokázal z buranského protagonisty udělat sympaťáka, který se pro spousty lidí stal prototypem průměrného moravského burana. Jenomže obvinit Dědictví aneb Kurvahošigutntág z propagace buranství by bylo stejně krátkozraké jako obvinit Klub rváčů z podpory terorismu. Polívka táhne celý film nejen svým proslulým klaunstvím, ale i schopností prodat vážnější momenty, které z Bohuše dělají ještě o trochu více sympatického burana, kterého náhlý přístup k drahým restauracím, nevěstincům, pštrosům, Karlům Gottům a kolotočům dovede k tragikomickému setkání s realitou. Pravou povahou svých blízkých přátel a spoluobyvatel, že vše si dost možná přeci jen koupit nejde a všeho jednou může dojít k nějakému konci. Větší nadstavbu tomu všemu ovšem dodává i vyvrcholení filmu, které opět vybízí k zatemnění smyslů a cílevědomé snaze si opět koupit všechny a vše. Právě finále je díky tomu výtečnou třešničkou na dortu celého filmu. Počátkem 90. let nadále probíhalo vyrovnávání se s pádem socialismu, někteří se přes něj přenést nedokázali, někteří nedokázali si naopak přivlastnit vymoženosti a přístupy západního, dosud zablokovaného světa. Dědictví to vše dokáže krásně prodat, klíčové je ovšem právě ono prozkoumávání toho, co chlápek s doposud holou prdelí dokáže nadělat s velkou hromadou peněz. Od počátku se dá čekat cirkus, který funguje nejen díky Polívkově komediálnímu nadání, ale právě i citu Chýlkové pro humor. Kdo v tom vidí jen buranství a pokles Chýlkové, ten si objektivně zaslouží jen výsměch. Dědictví aneb Kurvahošigutntág ovšem především skutečně zůstane nadčasovým dílem, protože reflexe 90. let do velké míry pořád obstojí i jako reflexe současnosti. Uteklo sice 30 let, odkaz prvního Dědictví tak trochu nedůstojně vyloženě pomočilo pokračování s názvem Dědictví aneb Kurva se neříká, spousty těch satirických kopanců ovšem obstojí i po letech. Dědictví aneb Kurvahošigutntág ovšem především zůstává jedním z nejzábavnějších i nejzásadnějších filmových klenotů české kinematografie..... () (méně) (více)