Režie:
Věra ChytilováKamera:
Jan MalířHrají:
Leoš Suchařípa, Libuše Pospíšilová, Jiří Hálek, Ivan Vyskočil, František Kovářík, Ivana Chýlková, Alena Ambrová, Ela Šárková, Erna Červená (více)Obsahy(1)
Stárnoucí elegán a svůdník Faun, vlastním jménem Karel (L. Suchařípa), žije v Praze na Malé Straně v pečlivě udržovaném půdním bytě, vybaveném většinou starožitným nábytkem. Pro starou správcovou domu je to ovšem tatrman. Faun pracuje v podniku zahraničního obchodu pod přísnou šéfkou (L. Pospíšilová). Všímá si však výhradně pohledných mladších kolegyň – snad jen s výjimkou sekretářky Vlasty (V. Špicnerová), která je do něj zamilovaná. Faun s oblibou svádí neznámé mladé ženy, ale pokaždé se je snaží včas vystrnadit ze svého bytu, aby nenarušily jeho zaběhaný pořádek. Jenže čas je neúprosný a povadlý elegán to začíná poznávat na každém kroku. Jedno z jeho prvních prozření při pohledu na nové krásky je, že všechno se stihnout nedá. A to je jen začátek trapně komických a nakonec až tragických situací, které Fauna nevyhnutelně čekají… (Česká televize)
(více)Recenze (234)
Pojatie Věry Chytilovej mi nijako zábavné neprišlo, resp. miestami ma dosť aj iritovalo. K tomu pripočítajte jej feministický pohľad na svet a na mužov........ Film zachraňuje svojím hereckým monologom Leoš Suchařípa. ()
Vtipný, ironický, možná až trochu krutý, ale velmi dobrý film, který rozhodně pobaví, ale stárnoucím mužům na dobré náladě nepřidá. Pokud byla Chytilová feministkou, tak oceňuji, že neváhala tepat i do řad ženstva. Chválím též režii, kameru a mistrné využití symboliky. Jako hold Věře Chytilové sem vkládám záznam jednoho mého snu, kde tato režisérka figuruje. - - - Sen o vúdú (v noci z 14. na 15. března 2014) - - - Spolu s dalšími dvěma muži se ubírám k nějakému kostelu. Máme tam pomáhat při restaurování nějaké fresky. Freska se nachází na vnější stěně kostela, je veliká, má zhruba kruhový tvar a je opravdu dost zašlá. Provedena je ve stylu ikon a znázorňuje Ježíše Krista, který se shýbá k zemi a něco tam buď sází nebo trhá, případně něčemu žehná. Detaily nelze rozeznat. Fresku na její spodní straně zčásti obklopuje a zčásti do ní proniká zlatý ornament, který připomíná nějaké vúdúistické veve. Ten ale září jako nový a evidentně žádnou opravu nepotřebuje. Přichází umělecká restaurátorka, která vypadá jako (nedávno zemřelá) filmová režisérka Věra Chytilová. Podává mi lahvičku s nějakou tekutinou a přikazuje mi, abych tou vodičkou potřel fresku a potom to nechal působit. Říkám, že nevím, jak to mám udělat, když freska je vysoko a není tu žádné lešení. Chytilová, o níž se říká, že bývala dost nervní a herce buzerovala, vybuchne a začne vykřikovat něco o mé naprosté neschopnosti. Prostě si s tím mám nějak poradit. „Tak chceš, aby ten čokl chcípnul, nebo ne?!“ S těmito slovy odchází. Prohlížím si nádobku s kapalinou. Je to stejný typ lahvičky, v jakých se ve Vídni prodávaly vúdúistické vodičky importované z Haiti. Také nápis na etiketě je francouzský. Čtu tam něco jako EAU... LA MARINETTE... JÉ-ROUGE. Dívám se, jestli tam v souladu s předpisy někde nenajdu i českou popisku, a opravdu tam je: Určeno ke korekturám reality. Vyrobeno v Republice Haiti. Neužívat vnitřně. Chraňte před dětmi. Dovozce pro ČR Veronika Š. Zamyslím se nad tím, jestli se Chytilová pro své zásluhy po smrti nestala prvním vúdúistickým loa české provenience. Jak by se toto božstvo asi jmenovalo? Odvozovalo by se ono jméno od slovesa attraper, prendre nebo saisir? Anebo to žabožrouti říkají ještě nějak jinak? To mi tedy, Ježíši, vysvětli. Místo Ježíše však slyším odněkud volat Chytilovou: „Nestůj tam jak tvrdé Y! V zakristii je žebřík! Tak si ho, sakra, přines a vylez na něj!“ Ptám se, jestli mám potřít i ten zlatý ornament. Odpověď: „No to si piš, že máš!“ ()
A pak že nejsou povedené české filmy:-) Ješitnost je vlastnost chlapů, kterou nám ženy pořád vyčítají. Teď už vím proč. Nemám rád filmy z kterého číší feminismus, z tohoto filmu přímo srší a mě to vůbec nevadí ba naopak. Dlouho jsem se tak nezasmál a Suchařípa je v této roli naprosto neskutečný. ()
Na 5* to rozhodně není, ale Leoš Suchařípa je jako faun naprosto úžasný. ()
Feministicka komedie, kde hlavni roli hraje postarsi svobodny bezdetny muz, jez se honi za kazdou sukni, ale po case nabyva zjisteni, ze jeho cely zivot je jedno promarnene odpoledne s tragickym koncem. Chytre natoceno a dobre typove zahrano. Udivuje me z jake doby film pochazi. 70% ()
Faun je sice karikatura, nicméně karikatura naprosto, ale skutečně úplně výstižná. Jako pro mnohé ostatní je pro mě castingovým hrdinou neopakovatelný Leoš Suchařípa, ale největší zásluhu na zlé moci snímku mají Krubachová s Chytilovou, jejichž libreto * neboť tohle nelze považovat za obyčejný scénář * je jako šňůra perel, jež by běžně invencí stačila rozetřpytit ne jeden, nýbrž tři velmi dobré filmy. To, jak si Suchařípa ohmatává vrásčité břicho a hořekuje „S tím jsem nepočítal”, nebo po explicitní kolizi s monstrózním hovnem spílá osudu, že „se to mohlo stát jen jemu, kterej je tak vybíravej” (a desítky dalších), nemá v českém filmu, nepočítáme-li ještě třeba „Vraždu Ing. Čerta”) obdoby. Nicméně právě tyhle skvělé ingredience by se bez zcela specifického režijního přístupu snadno rozplizly v to, co filmoví estéti nazývají nelichotivě komunální satirou. Chytilové koláž záběrů, sázející za sebe v rychlém sledu a víru „nesouvislé" obrazy jako podzimně zvadlé lopuchy a nešťastného figuranta Suchařípu, kterak převaluje své nevábné tělo po posteli pokryté ovčími kůžemi, ale sled situací představuje jako frenetickou, škodolibou poezii. Jedinou stížnost bych mám na adresu zvukařů. V mnoha momentech ne zrovna srozumitelné dialogy (a monology) bych normálně přičítal nekvalitnímu převodu na DVD, ale filmy Věry Chytilové jsou mi tímto neduhem (Panelstory je v tomto směru ještě příšernější) známé. Zbývá snad jen vyzvat nástupce, kterého Věra Chytilová ve světě současného filmu nemá, aby se pokusil natočit něco podobně nemilosrdného o ženě * od Trierovy Nymfomanky si slibuji mnohé, takovou legraci ale nikoliv. V dnešních nepatřičně korektních dobách se my zlí diváci dočkáme jen stěží. ()
Leoš Suchařípa naprosto famózní a prakticky díky němu je snímek Faunovo velmi pozdní odpoledne grandiózní přehlídkou§ určitých životních absurdit jednoho Don Juana. ()
Od svých nejoblíbenějších herců, tj. Leoše Suchařípy a Roberta De Nira, čekám vždy maximum. A tady jsem se dočkal. Jsem opravdu rád, že Věra Chytilová neskončila jako klapka. ()
Leoš Suchařípa do role Fauna zapasoval jako prdelka na nočník. Dokonalý prototyp seladona, co neví, kdy přestat, zato ví, jak se nevkusně odívat. Skutečně famózně zahraná karikatura. Velmi povedené. ()
Kupodivu ne úplně typická Chytilová (ač s jasným rukopisem), která překvapivě udržela na uzdě svůj feminismus i sklony k populistickému moralizování. Naopak otevírá vrata svému humornému já, stejně jako citu pro jakousi ležérní režii a smyslu pro detail (pěkné záběry Prahy, makro detaily nadcházejícího podzimu). Film na první pohled "o hovně", který však (s nadhledem) postupně odkrývá základní dilema a starosti každého člověka... Samozřejmě excelentní one-man-show Leoše Suchařípy. ()
Věčný lovec, který si hodně užil, ale "ještě nic neudělal" v podání skvělého Leoše Suchařípy. Zábavný film a přitom docela nekompromisní k mužskému pokolení. ()
Vševýmluvný povzdech stárnoucího muže nad nepřeberným zástupem lepých žen: "...ono se to všechno stihnout nedá..." ()
55% - Zpočátku mě bavila netradiční kamera, zajímavé prostřihy a vtipné feministické narážky. Zkousnul jsem problém jménem Leoš Suchařípa (jehož herecké umění tímto nechci znevažovat, nicméně bych si do hlavní role uměl představit milion charismatičtějších seladonů z řad českých herců) a těšil se na to, co Chytilová dále nabídne. Bohužel jsem se opět přesvědčil, že i 99 minut se může zdát zatraceně dlouhých. Problémem bylo z mého úhlu pohledu to, že Faun jako hrdina působil nudně, bez náboje. A jelikož Suchařípa nic moc tomuto faktu neulehčil, začal jsem pokukovat po hodinách a odpočítával jsem, kdy že už to jeho trápení skončí. Film zkrátka postupem času nabírá na těžkopádnosti. Kamera a střih se okoukají, otravná je i hudba, a když nepříjde ani tolik očekávané rozptýlení v podobě pěkných hereček coby Faunových milenek (Chytilová asi nemá vkus), nezbývá nic než udělit velmi slabé tři hvězdy. ()
Tak tento film jsem zhlédnul v den umrtí Věry Chytilové, R.I.P.. Vemi slušný film o jednom stárnoucím sukničkáři a jeho strastech a radostech. ()
Ani neodmyslitelné frenetické záběry Věry Chytilové po tlejícím listí, nedokázaly koncert Leoše Suchařípy narušit. PS...."Zase neprší, kdy já užiju takovej krásnej deštník" ()
královské R... ()
Můj první Suchařípa a byla to tenkrát pecka. Stárnoucí švihák už není co bejval, ale klátit by ještě pořád chtěl. 75% ()
Doktor Suchařípa tomu dodal patřičné faunovské "koule". Nedovedu si představit tento film s někým jiným, to je prostě on. Četla jsem i povídku, ale film je mnohem lepší. Obrazem, hudbou i herci jednoznačně první liga. ()
Vynikající Suchařípa v komediální roli stárnoucího seladona, který se, seč může, snaží zachytit aspoň zbylé odlesky radostí, které mu ještě život může nabídnout. V obvykle neotřelé režii Chytilové s nečekanými střihy a lehce afektovanými hereckými postavami a pod těkavou Malířovou kamerou a nervozní hudbou (Kořínek-Stivín) Suchařípa neodolatelně balancuje na hraně trapnosti, když se svým charakteristickým astmaticko-ráčkujícím přednesem oslovuje mladé slečny ("Já jsem vyrozuměl ze souvislostí, že studujete..Já se ted zabývám interpersonáními vztahy. Sháním takovou publikaci, jak se to Já a my a ti ostatní...") Drží se své Don juanské hry, cítí, že život už utíká mezi prsty (Žít!), všechno je vlastně marnost, i ty nové pokusy o dobrodružství (např. dcera Chytilové Tereza Kučerová) i to skrývaní před před šéfovou (Pospíšilová, tehdejší náměstkyně ČT s režimním zápalem sobě vlastním), dožadující se svého Maroka...A při vší té mizerii jsem se parádně bavil! (Hálek: Hanka brečí, Cipísek brečí, ta navíc ještě bleje..) Chytilová měla totiž kromě hlavního trumfu (Suchařípa) v ruce i podařený scénář, napsaný ve spolupráci s Ester Krumbachovou (My žijeme, o něco se snažíme a on je to vlastně všechno zvyk) a povedený casting (kormě výše uvedených Vlasta Špicnerová z Nedivadla Ivana Vyskočila nebo Ela Šárková, hvězda Pudru a benzín) SPOILER A na konci pobíhající a prchající Suchařípa, zoufale volající "Ještě jsme nic neudělal', v symbolické a nesmírně silné scéně, která předznamenává osud většiny z nás. Až přijde čas té paní s kosou, na koho nebude platit "Vždycky jsem chtěl udělat něco pořádnýho, ale pořád mě někdo rozptyloval'.? ()
Chytilová opětovně exceluje převážně v zachycení atmosféry podzimní Prahy, její psychedelické záběry a surrealistická kamera mne asi nikdy neomrzí. Pokud jste viděli aspoň dva její filmy, spolehlivě poznáte o koho snímek se jedná. Chytilová naopak ale selhává v lidském faktoru, castingu a hercích. V kopytem sem... například obsazení dávalo smysl, tady je ale Leoš Suchařípa ten nejméně pravděpodobný Donchuán na planetě zemi, což se mírně vyvažuje tím, že málokterá z jeho milenek mi přišla skutečně hezká. Jak je u Chytilové téměř zvykem, film se ke konci začne zcela rozpadat, což je ohromná škoda. Nicméně kvůli atmosféře, kameře a koneckonců i erotické tématice jdu k vyššímu hodnocení, z některých záběrů jsem byl jako milovník psychedelie doopravdy u vytržení. ()
Reklama