Scénář:
Čiaki KonakaKamera:
Takaši AzuhataHudba:
Reiči NakaidoHrají:
Kaori Šimizu, Ajako Kawasumi, Miki Itó, Šigeru Čiba, Susumu Čiba, Masahito Kawanago, Michael Gregory, Masahito Jabe, Džódži Nakata, Fumihiko Tačiki, Šó Hajami (více)Epizody(13)
Obsahy(1)
Týden poté, co středoškolačka Chisa Yomoda spáchala sebevraždu, od ní někteří spolužáci dostanou záhadný email. Jeden email dostane i její spolužačka Lain Iwakura a v něm jí Chisa vysvětluje, že se pouze vzdala svého fyzického těla, ale dále žije v síti. Pokračuje tvrzením, že je tam s ní rovněž Bůh. Od té chvíle se Lain začne více zajímat o síť a svět okolo počítačů, svět, který ji ještě donedávna nezajímal. Díky svým stále častějším výletům do tohoto virtuálního světa se hranice mezi realitou a virtuálnem začne pomalu bortit. (Kiyoshi)
(více)Recenze (40)
Nikdy, opravdu nikdy, bych v životě neřekl, že mě až tak nadchne anime seriál. Nalákalo mě na něj žánrové zařazení a obsah, slibující něco opravdu nevídaně divného, ale dost jsem se bál, aby z toho nevypadlo to klasické na efekt překombinované anime, které se snaží mít tak moc zvratů, až je to časem už jenom nudné a otravné. Už první epizoda mě ale přesvědčila o tom, že tohle bude něco úplně jiného - skoro žádná hudba, hromada tichých scén, kde jen postavy stojí v určité póze nebo jen někam divně koukají, psycho textové vsuvky/citáty o sebevraždách a jak se hlavní hrdinka jen vzdala svého těla a dál žije v síti... Bylo to tak neskutečně psycho a zároveň atmosférické, že mě to nadchlo už tam a zbylých 12 epizod jsem se modlil, aby se to někde celé totálně nepokazilo. Ono je to totiž taky hodně mysteriózní, zvratů je zde opravdu tuny a všechny jsou - jak je u Japonců zvykem - tak, že se vám z nich div nerozskočí hlava, ale překvapivě jsem vůbec neměl pocit překombinovanosti, naopak, (skoro) vše tu mělo svůj smysl, dotáhlo se do konce, přišlo to s dostatečným počtem myšlenek o tom, co všechno může způsobit přetechnizovanost (a nejen to) a všechno mi tu prostě přišlo dostatečně vyvážené na to, abych byl naprosto spokojený. Má to teda pár slabších míst a epizodu 11 tvůrci mohli škrtnout úplně, ale mimo to, zbytečné romantické/vztahové scény a neopodstatnění toho, proč je hlavní hrdinkou mladá školačka (což ano, to je taková japonská ujetost, tvořit filmy a seriály o takových postavách z prostředí školy, ale tady to zpětně nemá větší opodstatnění a víc by se mi líbilo, kdyby Lain měla okolo 25), tomu fakt nemám co vyčítat. Hlavně mě těší, že tvůrci naprosto přesně věděli, jak co odhalovat a jak celý děj gradovat - píšu to teda asi ještě u dvou epizod, ale tohle se vidí opravdu málokdy. Jen se teda člověk musí dostat do té nesmírně specifické atmosféry, najít si v ní zalíbení (což jde snad ještě hůř než se do ní dostat) a dávat pozor, co tam všichni říkají co přesně je metafora pro něco většího. Mě osobně to teda pak smysl dalo a je to snad nejfilozofičtější anime, jaké jsem kdy v životě viděl. A za mě - kam se na Lain hrabe mírně přeceňované Ghost in the Shell... Za mě naprostá pecka a už pěkně dlouho mě žádný seriál takhle neoslovil. Slabých 5* ()
Z "Serial Experiments: Lain" mám docela rozporuplné pocity... Zvláštní a "rozdvojená" je už hlavní postava, Lain Iwakura, na první pohled introvertní křehká školačka, jejíž druhou tváří je chladná a oblíbená Lain z "Wired", světa za počítačem. Vše začíná, když jí napíše spolužačka e-mail. Problém je, že tato spolužačka by měla být mrtvá, protože nedávno spáchala sebevraždu. To způsobí, že se Lain začne o elektronický virtuální svět více zajímat, až ji nakonec pohltí... nebo v něm už existovala dávno předtím? ________ Zpočátku jsem si myslel, že Lain bude cyberpunk o světu budoucnosti, o lidech, kteří se pohybují ve dvou světech ("real" a "wired"), asi jako Matrix, mírně říznutý duchy a záhadami. Ale později jsem z Lain měl podobný dojem jako z posledních dvou dílů Neon Genesis Evangelion. Přestaly existovat hranice mezi světem reálným a virtuálním, mezi skutečností, halucinacemi a sny... A přibližně v tu chvíli jsem se v tom tak trochu zamotal a mírně přestal chápat, co se to vlastně děje :-) _____ Od toho odvozuji i hodnocení, které se pořád spíše blíží hodnocení první poloviny seriálu; celkově to jsou "horší 4*". ()
To bylo tedy něco. Tímto seriálem o (ne)realitě, (ne)identitě a (ne)samotě jsem značně zmaten, ovšem zároveň jen o trochu méně potěšen. Byť mi pár dílů úplně nesedlo, zbytek byl velmi dobrý až skvělý. Velice se mi zamlouvá audio-vizuální zpracování - jednoduchá až minimalistická kresba pozadí zanechává ve spolupráci se zvláštním zvukově-hudebním doprovodem parádní dojem. Rozhodně jde o jedno z nejzajímavějších filmových děl, jaké jsem měl tu čest vidět, a také je to velice atraktivní varování před nebezpečím závislosti na internetu:-) 8/10 ()
PRESENT DAY, PRESENT TIME LAYER 1 : INTRODUCTION Deväťdesiate roky odmietli pompu a nevkus rokov osemdesiatych a stali sa myšlienkovo a umelecky najplodnejším desaťročím minulého storočia. Všeobecne sú charakterizované ako cynické, pochybovačné a postmodernistické obdobie.LAYER 2 : GENERATION 90´s Generácia devätdesiatych rokov odmietla nielen postuláty generácie predchádzajúcej, ako to robí každá generácia, ale začala pochybovať i o význame postulátov samotných. Toto pochybovanie a prehodnocovanie hodnôt samotných vyústilo do popierania zažitých lineárnych a žánrovo čistých umeleckých postupov, čo umožnilo spájať a miešať jednotlivé žánre a postupy s cieľom priniesť niečo nové a oživiť úpadkové umenie osemdesiatych. Typickými hovorcami ducha desaťročia sa stali napr. Nirvana, Smashing Pumpkins, Radiohead či Alanis Morisette, vo filme Tarantino, Lynch, Aronofsky, Besson, Fincher.LAYER 3: NET IS VAST AND INFINITE V deväťdesiatych nastal boom internetu, myšlienky a názory boli zrazu masovo oznámiteľné a diskutovateľné, čo umožnilo ich rýchlejšie šírenie a obohacovanie myslenia v masovom meradle. Niet divu, že sa objavili názory na prepojenosť siete s realitou, pretože prostredníctvom vedomia ľudí sa tak naozaj deje. LAYER 4: SERIAL EXPERIMENTS : LAIN SEL je príbehom dievčatka Lain, ktoré prostredníctvom svojho alter ega vo virtuálnej sieti zmazáva hranice medzi realitou a svetom netu. Obsahuje obrovské množstvo filozofických myšlienok, ktoré sú pre dnešnú teen generáciu ťažko stráviteľné, a ktoré (česť výnimkám) odmieta. Je obrazom pochybnosti o objektívnej realite toho čomu hovoríme vonkajší svet a tým nadväzuje na myšlienky, ktoré priniesol už Ghost in the Shell a ktoré západu predstavil koncom desaťročia Matrix. Postoj Lain je postojom devätdesiatych rokov : pochybuj o tom čo vidíš a rozmýšlaj o tom čo nevidíš. Hudobná zložka je akousi variáciou na hudbu Radiohead (celkovo zo seriálu ide podobný feeling ako z klipu Paranoid Android) . LAYER 5: CONCLUSION SEL je odtlačok ducha doby v umeleckom diele, akých nájdete len veľmi málo. Je totiž presne taký , aké boli 90´s . Pochybovačný. Filozofujúci. Geniálny. Tvorivý. Ne-žánrový. Nepochopiteľný. Nepochopený. 10/10 LAYER 6 : EPILOGUE Začiatok storočia – najmä v západnej kultúre znamenal obrat k tomu, pred čím 90´s varovali najviac : konzum. Na druhej strane, ďakujem 90´s, že som svoj zásadný myšlienkový vývoj prešiel práve v nich a ďakujem Lain, že mi to nádherným spôsobom pripomenula. ()
Galerie (447)
Photo © TV Tokyo
![Serial Experiments: Lain - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/167/416/167416114_ec8cb0.jpg)
Zajímavosti (5)
- Psyche procesor sa v seriály vyslovuje ako "psukhe", originálna Grécka forma slova. (Flipper)
- V časti "Layer:04" chlapec hrajúci hru Phantoma sa pýta Lain, či je PK (player killer), výraz používaný v starých dungen hrách. PK je hráč, ktorý zabíja ostatných hráčov. (Flipper)
- Dievča v segmentoch "Devices" má hlas samotnej Lain, Kaori Shimizu. Taktiež, Lainina postava bola navrhnutá s časti s Shimizu-ninej psychickej stránky. (Flipper)
Velice zvláštní seriál. Nebála bych se ho označit vyloženě jako divný. Také jej lze označit za nadčasový, protože předvídá rozvoj počítačů a závislosti na nich – v tomto směru by mohl posloužit jako důrazné varování před tím, co s člověkem může takové závislost udělat. Jenže není moc, jak to říct… divácky přívětivý. Přijde mi, jako by byl schválně udělaný tak, aby si ho nešlo moc oblíbit. Jeho atmosféra je ponurá, depresivní, vyvolávající strach a úzkost. Dominantními barvami jsou černá, šedá, tmavě modrá a jako jediná výraznější bílá. Jenomže bílá není barvou spásy, ale znakem dokonalé čistoty – vše, co je bílé je dokonale sterilní, odosobnělé. Ani lokací nenavštívíme mnoho. Žádná z těch lokací přitom není kdovíjak hezká (není myšleno jako hejt kresby). Velký podíl na vytváření nepříjemné atmosféry má i zvuk – kdykoliv jsme poblíž drátů, je slyšet bzučení elektřiny, jako kdyby ty dráty měly každou chvíli bouchnout. Kdykoliv vidíme počítač nebo něco, na čem se dá jít na tu síť, slyšíme různé zvuky, co vydávaly staré počítače. Ani ne tak jako bzučení elektřiny a počítačů mě opravdu štval zvuk klepání křídy, když Lainina učitelka psala na tabuli – ke konci už to pro mě bylo nesnesitelné, jak kdyby mi někdo klepal na mozek. ----- Na seriál by se mi určitě líp koukalo, kdybych se mohla ztotožnit s hlavní hrdinkou a fandit jí. Bohužel, Lain je natolik podivná, že to prostě nešlo. Na začátku je to introvertka, co si s počítači moc nerozumí. Nejdřív se to vyvíjí celkem dobře – něco se stane, a tak se začne zajímat o počítače. To něco ji i postupně sbližuje se spolužačkami. Nakonec je ovšem ještě divnější než na začátku – je pořád mimo, reaguje ještě hůř než já po kalbě a její projevy sestávají jen z hypnotické pomalé mluvy nebo zoufalých výkřiků. Ostatní postavy jsou pak až na Alice absolutně nezajímavé a nevyužité – třeba ti chlápci s těma přístrojema na očích – nejdřív to vypadalo, jako že si Lain našla nějaká tajná organizace – k mému zklamání to byl jen divnej chlápek sedící u starýho počítače a ve výsledku h*vno z toho. Nebo ta skupina Knights? Co s nima nakonec bylo? Vlastně, co nakonec bylo s The Wired? Odpovědi seriál nenabízí. Nabízí jen konec, který silně připomíná poslední dva díly Neon Genesis Evangelion – ponoříme se někam do vědomí Lain a sledujeme nesourodý proud obrazů. Být definitivním koncem poražení dost hnusného monstra, co vylezlo z počítače, tak ok, beru, že to bylo o tom, jak Lain potupně pohlcovala síť zde nazvaná The Wired, až nakonec musela bojovat jako se svojí virtuální identitou tak s „bohem“ The Wired. Jenomže v poslední epizodě to vypadá, jak kdyby se nic nestalo, vůbec NIC. Představte si, že by se po všech sedmi (osmi) dílech Harry Potter probudil v pokoji pod schody a my jsme spolu s ním zjistili, že to byl jenom sen a všechen ten děj ve výsledku nikam nevedl, tudíž najednou působí úplně zbytečně? Přesně tak jsem se cítila po konci Seriál Experiments: Lain. Byla jsem dokonale zmatena a zklamána. Jediní, komu to můžu doporučit, jsou hardcore fandové kyberpunku, kteří vědí, že kyberpunk není jenom Matrix (souhlas s komentářem uživatele Idaho – tenhle seriál má rozhodně blíž k tvorbě spisovatele Williama Gibsona). 7/10 () (méně) (více)