Režie:
Michael CiminoScénář:
Deric WashburnKamera:
Vilmos ZsigmondHudba:
Stanley MyersHrají:
Robert De Niro, Christopher Walken, John Savage, Meryl Streep, John Cazale, George Dzundza, Shirley Stoler, Chuck Aspegren, Rutanya Alda, Joe Grifasi (více)Obsahy(1)
Michael, Steven a Nick jsou mladí tovární dělníci z Pensylvánie, kteří musí narukovat do Vietnamu. Před tím, než odejdou, Steven se žení s těhotnou Angelou a jejich svatba je zároveň slavností na rozloučenou. Po mnoha hrůzách, které tři přátelé prožijí, všichni upadnou do rukou Vietkongu a dostanou se do tábora rukojmích, kde jsou nuceni hrát sami se sebou ruskou ruletu. Slavné válečné drama režiséra Michaela Cimina patří k uměleckým vrcholům vlny filmů o vitnamském traumatu. (Hollywood Classic Entertainment (H.C.E.))
(více)Videa (4)
Recenze (723)
Na tento film jsem se těšil možná více než na většinu známějších a možná i lepších (i když o tom se dá pochybovat). FIlm, který sází na dokonalé herecké umění nejen Roberta De Nira, Meryl Streep, ale i na opravdu úžasného Christophera Walkena. Ten tu předvádí, ikdyž má méně času na plátně než Robert, že neni o nic horší než jeho slavnější kolega. Film vyprávějící o komunitě přistěhovalců (myslím, že padne slovo Litva, nejsem si jistý přesně), kteří se rozhodnou bránit svou novou vlast. Jeden se ožení dva dny před odjezdem do Vietnamu a na jeho svatbě, jsou všichni naposledy opravdu šťastní.... Od té doby se hodně změní ... Všichni se změní.... Jejich společný lov na jeleny je neuvěřitelně krásná ukázka výpravy, kamery a přesné režie. Vietnam je tu dost nečekaně velmi krátce. Jsou zde jen ty nejdůležitější momenty, které ovlivní psychiku ze všeho nejvíc (není důležité jak se sem dostali, ale jde o to co to s nimi udělá). Scény z vodního vězení, kde se hraje ruská ruleta, jsou děsivé, velmi silné, depresivní a napínavé. Střídání rychlých pohledů kamery na dva proti sobě sedící hráče hodně přispívá ke stupňování napětí. Návrat všech kamarádu je u každého odlišný. Jeden raději zůstane v nemocnice pro veterány, aby nebyl přítěží a neublížil své manželce(amputovali mu nohy). Druhý zůstane ve Vietnamu a posílá kamarádovi peníze a třetí se jako jediný vrátí do města, do komunity.... Hodně rychle zjistí, že se nezměnil jen on, ale všechno, každý je trochu jiný. Návrat do společnosti není jednoduchý a hlavně chce splnit svůj slib. Vrací se do Vietnamu najít svého kamaráda. Nalézá ho .... Poslední scéna je snad legendární. Ruská ruleta se svým nejlepším přítelem je asi nejsilnější scéna filmu a závěr scény je nečekaný (každý to tu píše.... ale vidět to ... ztuhnete ;-)). Tento film vykresluje povahu lidí, psychickou stránku, která se mění tím co kdo prožije. Nesází na obrovské bitvy, ani hodně krve. Je to jeden ze tří nejlepších filmů o Vietnamu (hned vedle apokalypsy a čety) . Každý z těchto filmů tvoří kus Vietnamu a kus lidí co tam šli. Nikdy asi nepochopíme jaké to je válčit a žít ve Vietnamu, ale tyto tři klenoty nám to přibližují. Hudba je úžasná (cavatina jako ústřední melodie je nádherná). Délka filmu není ke škodě, ale to se musí vidět, to nejde jen tvrdit. Tento film stojí za to.... ()
Lovce jelenů nevnímám jako válečný film, ale jako film o velkém přátelství. Práce, kulečník, svatba, lov jelenů ..... to všechno mi ukázalo, jak ty lidi žili "předtím": kamarádskou soudržností, tradicí, zvyky, ideály, radostí ze vzájemné společnosti. To vše se otřáslo válečnými hrůzami a přežít to peklo byl jen začátek bolesti, samoty a izolace, protože nesdělitelná zkušenost je hráz a postava Roberta De Niro byla symbolem snahy dát ty tři pošramocené bolavé duše znovu dohromady a tím je zachránit. Všichni tři pánové v hlavních rolích si hrábli na herecké a jistě i psychické dno. Silný a přes děsivé scény neskutečně dojemný film. ()
Rozsáhlý atypický válečňák, kde se celou první hodinu v pravoslavném blue collar podhůří Pennsylvánie zdánlivě nic neděje, ale mělo pro mě takový mírně znepokojivý DELIVERANCE nádech a skvěle uvádí následný střih do pekel Vietnamu, který pak nenávratně naruší životy tří přátel a jejich okolí, kdy už se nic nevrátí do svých starých kolejí. Válečná pasáž je drsná, vypjatá, temná smrťácká, ruská ruleta pak slouží skvěle dramaticky i symbolicky. "Tlumení" De Niro, Walken a Streepová prvotřídní herecky, do paměti se mi dále vryje Valliho "Can't Take My Eyes Off You" a nádherné lovecké sekvence, točené v horách státu Washington. Nějakou dobu jsem byl rozhozený roztahaností, ale zpětně i ta tu měla dobrý smysl. Takže nejednoduchý, ale zároveň velmi podnětný a srdceryvný film o přátelství v kontextu povinných vojenských odvodů - "they had no choice; the idea of sacrifice permeates everything, along with the cruelty and horror." Pozn: 3. z pěti klasik po zhlédnutí PBS Vietnam War ()
Michael Cimino překonal sám sebe a natočil jedinečné drama, v němž zachycuje osudy několika členů malé rusínské komunity z amerického městečka. Muži odešli bojovat do Vietnamu a někteří se nevrátili, na jiných pak válka zanechala trvalé stopy, ať už fyzické, či psychické. Hereckým výkonům dominuje asi Christopher Walken, což ale v žádném případě neznamená, že by ostatní herci své role nějak nezvládli. Naopak, je to jedna z největších přehlídek úžasného herectví a asi všichni hlavní hrdinové by si za své výkony zasloužili Oscary. ()
Galerie (168)
Zajímavosti (41)
- Natáčení probíhalo v Bangkoku a na řece Kwai v Thajsku. V Clairtonu, Duquesne Heights, McKeesportu a Pittsburghu v Pensylvánii. V Clevelandu, Youngstownu, Mingo Junction a Struthersu v Ohiu. Ve Weirtonu v Západní Virginii. A v Lake Chelanu a okrese Whatcom ve Washingtonu. (Tygrys)
- Robert De Niro (Michael) přiznal, že scéna, v níž jeho postava poprvé navštíví Stevena (John Savage) v nemocnici, byla pro něj tou nejemotivnější scénou, kterou kdy natočil. Při zmínce o ní v pořadu AFI Life Achievement Award: A Tribute to Robert De Niro (2003), se herec rozplakal. (JayZak)
- Do role Michaela byl původně obsazen Roy Scheider, který dva týdny před začátkem natáčení z projektu odstoupil kvůli "tvůrčím neshodám". Roli nakonec získal Robert De Niro. (Tygrys)
Existuje mnoho fenomenálních filmů z období 2. světové války, najde se jich z období 1. světové války, mnoho skvělých válečných filmů ovšem vychází i z Války ve Vietnamu. Stačí si vzpomenout na Apokalypsu Francise Forda Coppoly, Olověnou vestu Stanleyho Kubricka, Narozen 4. července Olivera Stonea (u něhož se pochopitelně ani vyloženě nesmí zapomínat na jeho Četu), každý kdo to s filmem myslí vážně by si měl při výčtu filmů z tohoto válečného období vzpomenout především na Lovce jelenů. Michael Cimino daroval v roce 1978 světu jeden z emocionálně nejsilnějších filmů všech dob, který si právem došel pro Oscara za nejlepší film, zlatého plešouna tehdy dostal i právě Cimino za režii a i když se Robert De Niro Meryl Streep tehdy museli spokojit jen s nominacemi, Christopher Walken si tehdy krom ceny za nejlepšího herce ve vedlejší roli mohl založit zázemí pro fakt, že jde o herce, kterého se vyplatí sledovat. Jenomže na Lovce jelenů se nevyplatí vzpomínat jen díky památce Johna Cazalea a faktu, že se pravidelně umísťuje na seznamu těch nejlepších filmů všech dob. Patří na něj totiž zcela právem. Lovec jelenů při vzpomínání na rok 1978 vyvolá pocit, že tehdy tříhodinové filmy nebyli jen omylem neschopných dramaturgů, ale měli svůj účel, kdy si většina z nich dokázala svou délku obhájit zhruba tak stejně jako právě Lovec jelenů. Především i proto, že pro rozklad charakterů ovlivněné právě válkou je potřeba mnoho času. Představit hlavní hrdiny v jejich přirozeném prostředí, následně je z něj vytrhnout a donutit je přehodnotit ideály o americkém patriotismu při setkání s realitou a následně sledovat, jak se dokážou s velmi nepříjemnou fyzickou i psychickou zkušeností vyrovnat. Nic už poté není jako dřív, málokdo se po tak traumatické události dokáže vrátit k normálnímu životu. Přežití se rázem nejeví jako to nejpříjemnější řešení, dochází k sebedestrukcím i nevyhnutelným následkům post-traumatického stresu. I to s člověkem dokáže vykonat setkání s peklem v tváří v tvář. Jakmile dojde ke startu druhého aktu a přesunu z poměrně klidného života v Západní Pensylvánii do hořících džunglí Vietnamu, působí to jako přesně ta horká sprcha, která totálně změní atmosféru filmu, ani start plný výbuchů, paleb ze samopalů a aktivního plamenometu nedokáže diváka tak úplně připravit na to, co Cimino naservíruje o pár minut později. Něco vedle čeho působí smrt v bitvě jako ta lepší varianta. Vojáci Vietcongu se totiž pokouší americké vojáky připravit o něco víc než o jejich pouhý život, konkrétně o jejich duše a racionální sebeúctu. Lovec jelenů do jisté míry vlastně není válečným filmem v pravém slova smyslu, Válku ve Vietnamu víceméně využívá k velmi nepříjemné psychologické studii, což je utvrzené i ve faktu, že jde o jeden z nejnepříjemnějších a nejmrazivějších filmů, který v historii kinematografie vznikl. A přesto se k němu rád divák jednou za čas rád vrátí, protože i přes sebevětší psychologickou zátěž (vynikající film se pozná i podle toho, že se dokáže divákovi zarýt pod kůži) je prostě dokonalý i pod povrchem audiovizuálně nablyštěného brnění. Rozhodně tak zamrzí, že jde o jediný výrazný projekt v kariéře scenáristy Derica Washburna, protože si Lovec jelenů s odstupem času rozhodně zaslouží umístění na seznamu nejlepších scénářů všech dob (na Oscarech ovšem prohrál se scénářem k Návratu domů Hala Ashbyho). Svádí k tomu poslouchat každý libovolný dialog, ponořovat se do výrazné charakterní změny postav a především tento scénář skutečně nemá hluchá místa. Lovec jelenů ovšem měl své trumfy i v geniálním castingu, kde se dokázal opět skvěle předvést i John Cazale, který bohužel ještě před premiérou filmu podlehl rakovině plic. Hvězda prvních dvou Kmotrů a Rozhovoru Francise Forda Coppoly a Psího odpoledne Sidneyho Lumeta se ovšem se svou předčasně ukončenou hereckou kariérou nemohla rozloučit lépe. Opomenout se pochopitelně nesmí ani Meryl Streep a John Savage, Lovec jelenů ovšem primárně stojí na výkonech Roberta De Nira a Christophera Walkena. De Niro si jen tehdy mohl po Špinavých ulicích, druhém Kmotrovi a Taxikářovi potvrdit status herce, se kterým se musí počítat a kdy je jeho snaha ponořit se do postavy někdy až děsivá. Christopher Walken ovšem dokázal s De Nirem držet krok a v osudovém finále být ještě přeci jen krapet výraznější. Právem Oscarem oceněný Walken se poté naštěstí nestal hercem jedné role, primárně se na něj ovšem přeci jen bude po letech vzpomínat především jako na Nikanora Chevotareviche. Lovec jelenů se ovšem především velmi těžce analyzuje z jednoho velmi podstatného důvodu - tenhle film se totiž musí vidět, aby si divák dokázal na vlastní oči a uši užít tak silný, nepříjemný a specifický zážitek. A navíc jde o jeden z těch univerzálních případů, kdy poznatky nejrůznějších rýpalů jsou vyloženým hnidopištvím. Tak významný film daroval v roce 1978 Michael Cimino světu.... () (méně) (více)