Režie:
František FilipScénář:
Otto ZelenkaKamera:
Petr PolákHudba:
Petr SkoumalHrají:
Josef Abrhám, Luděk Munzar, Václav Postránecký, Vladimír Dlouhý, Iva Janžurová, Miroslav Vladyka, Jarmila Švehlová, Lena Birková, Valentina Thielová, Ljuba Krbová, Hana Davidová, Petr Skarke (více)VOD (1)
Epizody(4)
Obsahy(1)
Čtyřdílný příběh z lékařského prostředí nás zavede do nemocnice pohraničního města na severu Čech v době těsně po válce, kdy po odchodu německých lékařů a řádových sester se jejího vedení ujímají čeští lékaři. Vypráví nejen o smyslu lékařského povolání, ale také o lidském osudu v čase, kdy mnohé ideály zplaněly a mnoho skutečných a potřebných zůstávalo jaksi ve stínu jiných, více proklamovaných a žádaných. Příběh MUDr. Vojtěcha Alberta začíná po válce v roce pětačtyřicátém a končí ještě před únorem roku osmačtyřicátého. V prvním dílu nepotkáte ještě doktora Alberta "v bílém", nýbrž v těsném sáčku, které mu bylo darováno na cestě z koncentračního tábora do Prahy, která právě povstala proti okupantům ... (oficiální text distributora)
(více)Recenze (37)
Lékařské prostředí je samo o sobě atraktivní, k tomu navázaný příběh z let cca 1945-1947 o lékaři, který během války přišel o důležité pilíře života (rodinu i práci) a začíná úplně znova, od začátku, kdesi v zapadlém městečku v pohraničí, je zajímavý a působivý.. Josef Abrhám propůjčil hlavní postavě zejména sebe samého a mně se moc líbil, no a zřejmě chci věřit, že jsou lékaři, pro které je jejich povolání posláním.. ()
Ne všechny scény a motivace postav jsou zde dobře napsány, některá černobílá klišé rovněž zabíjejí zajímavý nápad a myšlenku (tedy že ne všichni Němci byli zlí, že i Češi se chovali hnusně, že v lékařství by nemělo nepřátelství mít co dělat apod.), žel i Abrhám a postavy kolem něho mi přijdou takové nijaké a nanicovaté, Janžurová svými vtipnými vsuvkami je spíše na škodu, a tak nějak není jasné, kam celkově seriál směřuje a co chce přesně říci. ()
Přísahám a slibuji tak by měli konat všichni lékaři, nejen v době poválečné, ale i dnes. Dnes se lékaři věnují raději politice,účinkují v televizi lezou na Mont Everest nebo Antarktidu. Pro lékaře jsme pouze zkušební králíci. Hlavně mají u sebe seznam léků a podle toho na nás zkoušejí co zabere. Pokud si neuříznu ruku , tak si tělo samo poradí, uzdraví, rána sroste i bez doktora. Všem lékařům všichni pacienti zemřou tak to na světě je a bude . Pokud se lékař splete a zapomene v těle pacienta špachtli , tak to svedou na instrumentářku, že nespočítala použité nástroje po operaci . No coment :-) ()
Nemocnice na kraji republiky. Trochu neprávem polozapomenutý seriál/čtyřdílná televizní inscenace z hektické doby konce komunistické totality a počátku budování demokratické společnosti, kde se obě tyto éry homogenně propojily v jeden tvar, což vytváří zajímavý oblouk s dobou zobrazovanou v seriálu, tedy roky 1945 - 1948. Castingově to hodně navazuje na legendární Nemocnici na kraji města (což asi nebude úplně náhoda), námětově i scenáristicky je to ovšem o dost výš...přeceňovaný Dietl sahá Otto Zelenkovi ledva ke kotníkům... Škoda jen z dnešního pohledu televizního provedení, lépe by možná vyzněl celovečerní film... ()
Zatímco na lékaře Otu Duba jsem vždy slyšel jen chválu, s jeho literárními aktivitami to tak jednoznačné nebylo. Určitá idylizující tendence i apriorní sklon nadržovat dobru působily poněkud kontraproduktivně vůči záměrům, které do svých románů a novel (převážně) vkládal. Z druhé strany bylo zřejmé, že se vždy jedná (až na akceptovatelné výjimky) o skutečné umění. Román, nazvaný podle českého překladu svrzujících slov klasické akademické přísahy (Spondeo ac polliceor), patří k tomu nejlepšímu, co Dub napsal. Scénárista Otto Zelenka - svými kvalitami plně srovnatelný s klasikem Dietlem - i režisér Filip literární předlohu ještě podstatně vylepšili a plně využili její atraktivní námět. Herecké výkony prakticky bez rozdílu toto úsilí dále pozvedly. Zmiňovaná až jednorozměrná kladnost hlavního hrdiny (pomiňme určitovou Dubovu autostylizaci) je v tomto případě plně na místě - tito lidé opravdu žili a opravdu byli obětaví a nezištní. Všeobecně se věřilo a doufalo, že zdrcující zkušenosti z hrůzných let Mnichova, Druhé republiky i protektorátu narovnaly vztahy mezi lidmi, posílily solidaritu a že takto nastolený mír už nikdy nikdo nebude zpochybňovat (sr. v tomto ohledu skvělou Svěrákovu OBECNOU ŠKOLU). Pochopitelně, že skutečnost Třetí republiky byla složitější. Ale protože doba byla černobílá, i padouši byli zavrženíhodnými padouchy a zločinci zločinci. (Přechodů se jaksi nedostávalo, vždyť i válka také ve svém zázemí byla černobílá). Více bych v této souvislosti proto rád zdůraznil přesnost postižení a také odstínění odcházejících německočeských lékařů a zdravotních sester i výstižné postižení regionální atmosféry někdejšího hlavního města samozvané župy Liberce (včetně wervolfů). Klady v tomto případě vysoce převažují nad slabinami. A tak na závěr zbývá jediné povzdechnutí: Proč již dávno toto pozoruhodné, v každém případě nadprůměrné dílo nebylo převedeno na DVD nosiče? ()
Reklama