Obsahy(1)
Desdemona (Suzanne Cloutier), dcéra benátskeho aristokrata, utečie s maurským vojnovým hrdinom Othellom (Orson Welles), k veľkej nevôli jeho závistlivého služobníka Iaga (Macbeth (1948) neodohráva v Škótsku, ale na ostrove Tahiti. V Macbethovi Welles prvýkrát sfilmoval shakespearovskú drámu, nasledovanú Othellom, ktorý nevyniká iba novátorským poňatím základného diela, ale aj lingvistickými a formovými zvratmi, ktoré z divadelnej hry vytvárajú filmový príbeh. Z dôvodu finančných problémov sa film nakrúcal tri roky a rozpočet z veľkej časti zabezpečil režisér z vlastného vrecka. Časť filmu vznikala v Taliansku, zvyšok v Maroku. Snímka získala hlavnú cenu na filmovom festivale v Cannes. (Incantator)
(více)Videa (1)
Recenze (28)
Po pravde, máloktorej adaptácii divadelných základov sa podarí zharmonizovať zosnovanú eleganciu jedinečného W.S. do civilného, pohyblivého sveta obrazov bez toho, aby tým utrpel (vari najpodstatnejší) ľudský rozmer príbehu, na ktorom stojí. Zábery sú štylizované na vyniknutie prachprázdnych tieňov v prachpustých úskaliach samotárstva na pokraji kráľovskej rezidencii, ktorej chýba očarujúci prvok dokonalej dievčiny. Túto úlohu splnila S.Cloutier ako Desdemona a nádherne protipólne kontrastuje s Wellesovým Othellom - charizmatický obor, ba rovnako zraniteľný muž diablových úmyslov (pokiaľ príde o to najcennejšie). Spomínaný obrazový nástroj rozprávania je fascinujúci, pripomínajúci Ejzenštejnovho Alexandra Nevského. Síce nie taký monumentálny, ale spĺňa úlohu sprievodcu namiesto nekonečných prázdnych slov. Perfektne zostavený svet chladu za pomoci kosoštvorcového podhľadu, v ktorom jedno odťažité rozhodnutie životnej lásky strhne psychologické rozpoloženie citu vášne neskutočným spôsobom. Aj samotné vykreslenie vonkovskej smotánky je veľmi dobre zosyntetizované v synergickom vizuáli umeleckého celku. Lepšie štyri. ()
Další z trestuhodně opomíjených Wellesových majstrštyků. Druhé zhlédnutí mi už nedovolí jít pod pět hvězd. Zkuste mrknout na Olivierova Othella, abyste viděli, co Wellesova adaptace rozhodně není - není to záznam divadla, ale film. Film s úchvatnou atmosférou, překrásnou vizuální stránkou a filmově tlumenými hereckými výkony. A že se natáčel s přestávkami tři roky s minimálním rozpočtem je opravdu neuvěřitelné. ()
Druhy Wellesov Sejxpir /prvy bol Macbeth 1948/, ktory sa tocil niekolko rokov. ma prijatelnu stopaz 90 minut, Kulisy su na urovni, dialogy prepracovane no a samotny Orson Welles bol nielen rezisersky talent, ale aj vyborny herec - a to nerad pisem oslavne ody na chlapa z pochopitelnych dovodov. Pre mna lahky nadpriemer : 82 % ()
A opět Shakespeare a opět marný boj. Zase jako u všech jeho děl mi přijde, že základní příběh je prostý až primitivní a na něj je pouze nabalena šňůra nekonečných blábolů a keců. Othello má sluhu Jaga, který ho nesnáší a tak začne splétat síť intrik (spočívající v jednom kapesníčku a jednom nepochopeném rozhovoru), které ho mají donutit zavraždit svou milovanou Desdemonu. Jak to dopadne asi ví každý s trochou všeobecného rozhledu. Welles je můj druhý problém. Příšerné přehrávání se sice snaží krotit, občas to celé vypadá i jako film a ne jako divadlo z jeskyně jak v Macbethovi. Ale stejně mám pocit, že se to natáčelo v nějakých troskách za pár korun. A bohužel opět jsou klíčové scény zabité podivnými Wellesovsky expresivnímy záběry. Není to hrůza jako Macbeth, jen dokonalá absolutní nuda. ()
Diela Wiiliama Shakespeara boli dobovo najpopulárnejšie divadelné hry. Preto im dnešným pohľadom odpovedajú filmy ako Avengers, Jurský park, Terminátor či Avatar. Z tohto dôvodu obľubujem filmové adaptácie alžbetínskeho dramatika spôsobom opuletného komerčného filmu. Tomuto trendu sa vo filmovej histórii priblížil asi najlepšie Franco Zefirelli. Wellsov Othello je trochu iná káva. Nie je to cielená komercia, skôr snaha o hóch umenie.* Predlohu režisér spracoval do výsostne filmovej podoby. Úvodná štvorminútová scéna ukazuje temný pohrebný sprievod pri hradbách. Predznamenáva ďalšiu atmosféru známeho príbehu o veľkej láske, zrade, žiarlivosti a smrti. Hra tieňov, svetla, podhľady, opakujúce sa symboly (klietka), či zrkadlových odrazov dotvárajú emočné prejavy hrdinov a vyznenie jednotlivých výjavov. K negatívam patrí istá nepochopiteľnosť niektorých scén vyplývajúca zrejme z tu spomínanej realizačnej ťažkosti s dokončením filmu. *Poznámka: Dnešný divadelno-kritický publicistický mainstream Shakespeara predstavuje potenciálnym divákom ako vážne umenie vyššieho rádu a tí väčšinovo túto hru aj prijímajú. Veď ísť na Hamleta, Macbetha či Othella znamená vysoký umelecký zážitok a intelektuálkne dobrodružstvo. Bude niekedy takto vnímané aj pozeranie filmu Terminátor 2: Deň zúčtovania? ()
Galerie (60)
Zajímavosti (5)
- Keď mal film premiéru na filmovom festivale v Cannes v roku 1952, bol uvedený pod vlajkou Maroka, pretože Orson Welles nedokázal získať americkú distribúciu. Welles by musel čakať ďalšie tri roky, aby dostal možnosť americkej distribúcie. (Reverse01)
- Dcéra Orsona Wellesa (Beatrice Welles) minula v roku 1992 viac ako 1 milión dolárov na reštaurovanie filmu. To zahŕňalo zlepšenie kvality obrazu, opätovnú synchronizáciu zvuku a pridanie ďalších zvukových efektov. (Reverse01)
- Snímek začal Orson Welles natáčet původně již v roce 1948, po prvních scénách pořízených v Benátkách ale došlo k zásadnímu nedorozumění a sporu s producentem, jehož záměrem nebylo zfilmovat původní Shakespearovu hru, ale stejnojmennou Verdiho operu. Producent nato stáhl svou finanční účast a Welles pokračoval v natáčení s vlastními prostředky několik dalších let. Mezitím došlo k přeobsazení role Desdemony. Tu měla původně hrát italská divadelní hvězda Lea Padovani, nakonec ji ztvárnila Suzanne Cloutier, manželka Petera Ustinova. (argenson)
Reklama