Režie:
Hirokazu Kore'edaScénář:
Hirokazu Kore'edaKamera:
Jutaka JamazakiHudba:
GontitiHrají:
Júja Jagira, Aju Kitaura, Hiei Kimura, You, Hanae Kan, Ken'iči Endó, Rjó Kase, Susumu Teradžima, Sei Hiraizumi, Júiči Kimura, Hiromi Kuronuma, Kazujoši Kušida (více)Obsahy(1)
Do malého bytu se nastěhuje svobodná matka se svými čtyřmi dětmi. Lépe řečeno nastěhovala se tam s dvanáctiletým synem Akirou a tři mladší děti do bytu doslova propašovala. Aby se na černé nájemníky nepřišlo, nesmí mladší děti z bytu ven. Akira nechodí do školy a stará se o své sourozence, zatímco matka pracuje. Jednoho dne matka odjede za svým novým přítelem a nechá děti plně na starost Akirovi. I když by tomu premisa nasvědčovala, Nikdo to neví není obžalobou disfunkčních rodin. Naopak je jemným a poetickým příběhem o chmurách dospívání a krásách dětského světa. Film se natáčel jeden rok, přičemž cílem režiséra bylo vytvořit dětským nehercům přirozené prostředí, které nebude přítomnost kamery nikterak narušovat. (FebioFest 2006) (oficiální text distributora)
(více)Videa (2)
Recenze (52)
Svobodná matka, podezřelá tím, "že si v mládí dost neužila", i když to tak na první pohled nevypadá, opouští s novým milencem rodinu (tj. své čtyři děti - a pravděpodobně hodlá přijít s pátým). Děti odkazuje (předhazuje) nejstaršímu Akirovi. A postupně jak se z bytu stává chlívek, z oděv hadry a především, když nejstarší dívka zemře po pádu ze židle, tušíme, že to bez adopce nebo sirotčině nepůjde. Ale jde to: děti si vytvoří svojí rodinu či komunitu ze sympatizantů a pomocníků. Už není třeba žít v dílčí přítomnosti nemilujících rodičů... G.Charmet, docent dynamické psychologie na Milánské univerzitě říká: "...od svých dětí vyžaduje (moderní matka) neobvyklou formu samostatnosti: Mají naplnit prázdný čas čekáním v domě, kde nikdo není, činností, jež by je měla obohacovat... Chce udělat z dítěte, jež má nároky na péči, vyspělý společenský subjekt a vyhnout se tak výčitkám svědomí, že se mu nevěnovala." (110+1, 1993) ()
Má 4 děti, ale žádné děti vlastně nikdy nechtěla. Těžko říct, jestli to tak bylo vždycky nebo si to uvědomila až teď, každopádně se tato svobodná matka rozhodne na svoje děti vykašlat, kamsi zdrhnout a starost o výchovu přehodit na svého nejstaršího syna, dvanáctiletého Akiru. A to je tu ještě ten problém, že v novém bytě, kde teď tato rodinka je, jsou zbylá děcka na černo a tak nesmí opouštět byt. Akira se tedy snaží s omezenými financemi nějak vyžít a uživit své sourozence, ale rozhodně to nemá lehké - jednak není kde brát nové peníze, ale hlavně je ještě malé děcko. Námět tohle je pro Koreedu jako stvoření a do Nikdo to neví jsem vkládal skutečně hodně, jelikož jsem si to šel šetřil na speciální příležitost coby jasný silný zážitek. A určitě zklamaný nejsem, silný zážitek to byl, za ty dvě a půl hodiny jsem se ani na moment nenudil, okamžitě si mě to získalo a byl jsem napnutý, jak to s těmi dětmi dopadne, dokonce jsem opravdu dlouho přemýšlel i nad plným počtem, jenže pak přišel závěr, který mě docela zklamal. Chápu ho a závěr to skutečně je, jen mi přišlo (vzhledem ke všem událostem, které se zde odehrají), že to stejně je podivně utnuté a přitom bych rád věděl, co bylo dál. Nechci spoilerovat, ale zanechá to dost otevřených otázek a dost mě to u Koreedy překvapuje, protože už od úvodních scén je jasně vidět, jak má každý záběr pečlivě promyšlený a tady jako by se zničehonic zastavil a řekl si, že to nechce domýšlet dál. Přitom já bych neměl problém i s tříhodinovou stopáží, kdyby to pak bylo opravdu plnohodnotné a vše pořádně uzavřelo. Ale zklamaný opravdu nejsem, mimo ten závěr mě to skutečně nadchlo a opět mě fascinovalo, s jakým citem dokáže Koreeda natáčet tak depresivní témata a jak dokonale dokáže vést dětské herce i ve scénách, ve kterých dětské herce jen tak neuvidíte - a v jedné specifické scéně těsně před koncem už tuplem ne. Silné 4* ()
Dívat se na tento snímek bylo dosti bolestivé. Jedná se o příběh bezbranných, na který se nedá jen tak zapomenout. Čtyři děti, nejstarší jen 12 let, pohozeni matkou a odsouzeni k naprosté bezmoci bez prostředků k přežití. Vyprávění tohoto tragického příběhu je založeno na přirozené energii dětských představitelů, kteří vlastně ani nemusí svou roli hrát, ale jsou jen obyčejnými dětmi, které při každé jejich činnosti sleduje kamera. Někde jsem dokonce četla, že to vlastně byl i záměr; film se natáčel celý dlouhý rok, jen proto, že režisér chtěl nechat děti být prostě dětmi, dát jim možnost si na sebe a na všechno okolo sebe zvyknout, aby tak mohli odvést ten nejpřirozenější výkon. Při sledování tohoto snímku máte pak opravdu pocit, že se spíše díváte na soukromé záběry jedné rodiny, než na profesionálně natočený film. Tohle samozřejmě všemu dodává autentičnost a syrovost, díky které se cítíte bezmocní, rozzlobení a smutní. Tenhle film by měl vidět každý, kdo nechápe životní postoj antinatalistů. Tohle je totiž jeden z těch nejhlavnějších důvodů. - "I'll be right home. You take care of them." ()
Koreeda se se svým pojednáním (nejen) o dětské duši zařadil po bok takových klenotů, jakými jsou Oshimův Boy či Nomurův The Demon. Oproti nim je o něco upozaděn element rodičů, který zde ovšem totálně zahušťuje atmosféru, kdykoli se jen náznakem začne vznášet ve vzduchu. Oceňuji, že se režisér vyhnul citovému vydírání (což je u podobného tématu až neuvěřitelné) či doslovnému, jasně vypointovanému konci, na jaké si západní publikum tak potrpí. Závěrečná katarze se sice dostavuje, ale ve zcela jiné podobě, než jakou určuje běžné schéma - vlastně je taková malá, suverénně samozřejmá a v podstatě opačná, než jaké je očekávání (co mi to jen připomíná? ...aha, připomíná to život.) ()
Dare mo shiranai je velice krutý film, který v sobě schovává spoustu krásných chvilek v podobě vztahů mezi sourozenci. Je to film o tom jak matka, která sama vychovává čtyři děti je jednoho dne opustí. a po jejím odchodu se o všechny stará 12-ti letý Akira. ■ Japonci a dramata, to je jako ryba ve vodě. Nikdo je neumí lépe. Dare mo shiranai je natočený civilně a citlivě, přičemž se nesnaží za každou cenu nikoho rozbrečet. Pouze vypráví krutý osud čtyř dětí a nechává na divákovi co s ním udělá. ()
Galerie (14)
Photo © IFC Films
![Nikdo to neví - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/158/436/158436847_ec5794.jpg)
Zajímavosti (2)
- Natáčení probíhalo od podzimu 2002 do léta 2003, přičemž přes 70 % času se filmovalo v malém bytě v Tokiu, který si producenti pronajali na jeden rok. (Dragoni)
- Film byl volně natočen na motivy aféry z roku 1988 známé jako „Sugamo Kodomo Jiken Okizari“, kdy matka nechala své 4 děti 9 měsíců v bytě. Jméno matky ani dětí nebylo nikdy zveřejněno. Rodička dětí byla poté poslána na 3 roky do vězení. (Dragoni)
Reklama