Režie:
Miroslav CikánKamera:
Václav HanušHudba:
Miloš SmatekHrají:
Ladislav Boháč, Zdeněk Dítě, František Filipovský, Josef Pařízek, Jarmila Smejkalová, Jindřich Plachta, Marie Blažková, Vítězslav Vejražka, Bohuš Hradil (více)Obsahy(1)
Mladší bratr odvážného výsadkáře, kterého zabili nacisté, vstoupí do partyzánského oddílu, aby pomstil jeho smrt. Vyprávění je to ještě v mnohém naivní, ale již se zde vytvářejí základy odbojových mýtů. (oficiální text distributora)
Recenze (24)
Krátce po válce natočené drama vypovídalo hodně o době na konci okupace, v době ještě nezkreslené jednostranným pohledem na náš především zahraniční odboj. Natočeno poměrně slušně až na několik scén, které mohou při kritičtějším pohledu připadat naivně. Nejvíce je to vidět na případu, kdy je německá kolona se zatčeným Tomkem napadena spojeneckými letouny a Tomek s pouty v ruce jediný z jednoucího auta zůstane naživu a podaří se mu uprchnout do lesů. Filipovský možná taky trochu příliš zkarikoval konfidenta gestapa, myslím, že skuteční spolupracovníci se chovali poněkud jinak. ()
„A kdyby mě snad chytili, nezapomeň…od této chvíle se, pane, neznáme.“ Dle zdejšího oficiálního textu distributora jsem čekal vrcholně naivní dílko, ale do toho mají Hrdinové poměrně daleko. Pravda, herectví všech ženských postav bez výjimky je teatrální a nechtěně úsměvné, mužské postavy ale špatné nejsou. Vynikají mezi nimi slizký kolaborant Kolta v podání Františka Filipovského, Vejražkův SSák či Boháčův Tomek, na kterém se maskéři vyřádili tak, že by v něm člověk toho věčného elegána (před) protektorátní éry skoro nepoznal. Jistá stísněná atmosféra strachu tu je také cítit, gestapo nepůsobí zase tak mimo (s výjimkou nastrčení „britského parašutisty“), osudy postav jsou překvapivě drsné, a pokud třeba vybouchnutí mostu s vlakem převážejícím techniku wehrmachtu ještě nepůsobilo technicky zrovna jistě, tak nálet na německý konvoj už byl z jiného soudku a jeho zpracování dopadlo překvapivě dobře. Lepší 3*, zajímavý snímek. „A proč nechtěl nic vypravovat?“ - „To se ptáš ty?! Skutečný hrdina přece nerad mluví o sobě!“ ()
Tenhle film z roku 1946 mi přišel takový symbolický. Jako by byl předzvěstí konce jedné éry. Éry hrdinů, éry cti a statečnosti. Éry postupného konce některých prvorepublikových herců... Zde ještě zazní odkaz na výsadkáře z Anglie, zde se ještě po obloze prohání Spitfiry... Již za rok či dva, budou stateční ze západního odboje perzekuováni, prvorepublikoví herci postupně odstavováni a parašutisty ve filmech nahradí bodří úderníci překračující plán, zemědělci a partyzáni (sovětští samozřejmě). Co se týče fimu, celé to bylo opravdu mírně naivní. SS tu byla tak trochu za blbce, opak byl však krutou pravdou i to, že nejen náš odboj, ale i třeba francouzský dokonale rozložila. Co je znázorněno věrně, je nacistické běsnění po vyhození mostu s vlakem wermachtu do vzduchu. Výzvy k sdělení informací, následné sebrání významných lidí z městečka coby rukojmích, kteří budou zastřeleni do té a té hodiny pokud se viník sabotáže nepřihlásí... Skvěle slizký byl Filipovský s patkou a zlobně svítícími očky coby kolaborant a udavač Kolta (i to jméno zní odporně!). Závěrečný nálet Spitů na německou kolonu mně velice potěšil a překvapil. Nečekal jsem jej. A tak, stejně jako Plachta s chlapcem, který jel za nemocným taínkem - odjeli vlakem do Prahy, cítl jsem jak s ním odjela i spravedlnost, čest a demokracie na desítky let pryč... Jako válečný film bych film doporučil a jako poslední záchvěvy svobodného filmu rozhodně! Tři výbušniny zakopané na zahradě. * * * ()
Středometrážní film z období konce druhé světové války, natočený už v roce 1946. Z filmu dýchá věrohodnost, prakticky vše je použito z nedávno skončené války - kostýmy, válečná technika, zbraně, dokonce i některé filmové záběry. A přestože má film jen něco málo přes šedesát minut, patří k těm nejvěrněji ztvárněným válečným filmům u nás, bez jakékoliv příměsi propagandy. Praví hrdinové o sobě vždycky mlčí... ()
Ty nejlepší československé filmy s tematikou 2. světové války vznikly až s větším časovým odstupem, tyhle nejstarší snímky z prvních poválečních let až beru spíše jako filmové rarity. Zápletka a obsah nacistické "detektivky" jsou zajímavé a upoutají diváka, i když nejde o žádný zásadní válečný moment, zpracování na ploše pouhých 70 minut je už slabší, některé důležité postavy rozvinuty jen povrchně. V porovnání s jinými čs. filmy ze stejného roku (Mrtvý mezi živými, Varúj!, 13. revír, Nezbedný bakalář), které dokazují vysokou kvalitu tehdejší kinematografie, spíše průměr a v rámci žánru válečného dramatu roku 1946 zvítězili u mne Muži bez křídel. (65%)(deníček - Krátká éra československého filmu 1945-1948) // První mnou viděný film režiséra Miroslava Cikána. ()
Reklama