Režie:
Frank PerryKamera:
Paul LohmannHudba:
Henry ManciniHrají:
Faye Dunaway, Diana Scarwid, Steve Forrest, Howard Da Silva, Mara Hobel, Rutanya Alda, Harry Goz, Jocelyn Brando, Priscilla Pointer, Xander Berkeley (více)Obsahy(1)
Americká herečka Joan Crawfordová (1904–1977) byla ve třicátých a čtyřicátých letech nekorunovanou královnou filmového plátna, jednou z největších hvězd společnosti MGM a také velmi kontroverzním člověkem. Měla čtyři adoptivní děti; obě starší, dcera Christina a syn Christopher, po její smrti zjistily, že je matka vydědila „z důvodů jim velmi dobře známých“, jak přesně stálo v poslední vůli. Poslední slovo ovšem měla Christina, která pouhý rok po matčině skonu vydala životopisnou knihu Drahá maminko, v níž svého adoptivního rodiče vykreslila jako zlou, manipulativní a sebestřednou alkoholičku, kterou zajímala jenom její kariéra. Kniha se dočkala velmi kontroverzních reakcí, ovšem stala se, jak se dalo předpokládat, bestsellerem. A dočkala se velmi brzy také své filmové podoby. V režii Franka Perryho titulní roli s nepřehlédnutelným gustem vytvořila Faye Dunawayová. Snímek byl po svém uvedení v kinech přijat více než negativně; obdržel celkem pět Zlatých malin, a v roce 1990 dokonce Zlatou malinu za nejhorší film uplynulé dekády. S větším časovým odstupem však zjišťujeme, že dobové hodnocení bylo přece jen poněkud příkré a snímek je z dnešního pohledu docela zajímavým pohledem do hollywoodské historie. Život Joan Crawfordové se nedávno stal znovu předmětem uměleckého zpracování, tentokrát v podobě televizního seriálu Feud (2017, Zlá krev), líčícího vztah stárnoucí hvězdy k její velké konkurentce Bette Davisové. (Česká televize)
(více)Recenze (46)
Co je horší než neláska adoptivní matky? Neláska vlastní matky.... Herečka Faye Dunaway to zahrála obdivuhodně. Co dodat? Probůh... ()
Joan Crawford viděna očima její adoptivní dcery Christiny a jak už to tak bývá, ne tak, jak jí znaly davy fanoušků - krásnou, bezchybně nalíčenou ženu, kultivovanou, disciplinovanou herečku, ale jako sobeckou hysterku, která si adoptovala děti snad, aby měla koho terorizovat (alarm uprostřed noci, když objevila ve skříni dcerky drátěné ramínko a následné gruntování koupelny - za trest), navenek se s nimi ovšem předváděla ve snaze ukázat světu, že je i bezchybnou matkou dvou načančaných andílků. Její záchvaty zuřivosti korespondovaly s neúspěchy v milostné i profesní sféře a zvlášť Christina dostávala co proto. Faye Dunaway byla nalíčena tak, že v Joan úplně zmizela a tak mistrně ji i zahrála. ()
Masterclass v příšerném přehrávání (Faye Dunaway sice hraje, jako kdyby ji posedl duch Joan Crawford, ale pro všechno to maniakální napodobování teatrálních gest se z jejího výkonu vytrácejí nuance, zůstává jen groteskní škleb). Tvůrci ani herci absolutně neznají míru. Emoce jsou od prvních minut vyhnané na jedenáct a stejně exaltovaný je i styl, kdy nejbanálnější slovní výměny probíhají v naléhavých detailech, kdy jen čekáte, že hercům explodují hlavy, a obyčejné scházení ze schodů v sobě má vážnost a vznešenost antické tragédie. Nejen hlavní hrdinka, pojatá malém jako hororové monstrum, ale celý film jako kdyby měl psychózu. Dramaturgie pak kulhá na obě nohy. Z velké části jde jen o sled totálně přepíčených scén, které by u takového Johna Waterse (který ten film miluje) byly záměrnou parodií (třeba zběsilé ničení záhonů s růžemi nebo hysterický záchvat kvůli drátěným ramínkům), ale zde jsou pojaté s naprostou vážností, bez špetky odstupu. Kvůli absenci pojiva, které by té kaskádě amoků dávalo smysl, a kvůli nulovému porozumění pro postavy ten film přitom nelze brát vážně ani jako charakterovou studii, ani jako zprávu o zneužívání dítěte. Jako životopis Joan Crawford to doufám nebere vážně nikdo, kdo vytrvá až do poslední scény, která jasně deklaruje, že film (i kniha, podle které vznikl) je pomstou dcery, kterou její matka vydědila (podstatná část věcí, které se ve filmu stanou, je prokazatelně nejen přitažená za vlasy, ale přímo vycucaná z palce, aby z toho Crawford vyšla jako co nejodpudivější kreatura). Vzhledem ke všemu uvedenému si ale lze Mommie Dearest vychutnat jako prvotřídní, ba jednu z nejlepších ukázek toho, co Susan Sontag popsala jako camp, tedy ve zkratce dílo tak intenzivně špatné a nadhledu prosté, v němž je všeho na všech úrovních tak nestoudně moc, až se stává zábavným a nezapomenutelným. A nehodnotitelným, protože by si stejnou měrou zasloužilo jednu i pět hvězdiček. ()
║Rozpočet $5miliónov║Tržby USA $19,032,261║Tržby Celosvetovo $25,032,261║ ()
Uznalá hodnocení na ČSFD na jedné straně, štědrá nadílka Zlatých malin na druhé. Divím se oběma extrémům. Film byl natočen podle knihy Christiny Crawford, adoptivní dcery hollywoodské divy Joan Crawford. "Drahou maminku" v ní vylíčila jako psychicky narušené, alkoholem prosáklé monstrum, které se v civilním životě víc podobalo svým pozdějším rolím v psychothrillerech než třeba obětavé matce Mildred Pierce, za kterou Joan dostala Oscara. Záměrem ukázat Crawfordovou v tom nejhorším světle si film sice pojistil diváckou atraktivitu, ale nedal si už potřebnou práci se zdůvodňováním jejího jednání, nemluvě o nějakém obecnějším přesahu. Takže prostě podle hesla "pravda je v historkách" bere jednu obžalobnou vzpomínku za druhou, klade je za sebe a páteří nebo dramaturgickým rámcem je mu pouhá chronologie událostí. Velmi selektivně vybraných a účelově upravených, nutno dodat. Crawford ve skutečnosti adoptovala čtyři děti, ve filmu ale vidíme jen dvě. Údajný propad v její kariéře je zde umístěn do let, kdy byla naopak na jejím vrcholu, jen proto, že se to autorům hodí; oslnivý comeback ze začátku 60. let je zcela zamlčen. Vidíme Joan Crawford, jak se sekerou v ruce plení svou zahradu nebo vystřihuje z fotografií hlavy muže, který ji opustil (což jsou zjevné narážky na film Strait-jacket), s neartikulovaným řevem mlátí dceru ramínkem na šaty, vyhrožuje strašlivou pomstou představenstvu Pepsi-coly, jejíž mediální tváří se stala, a tak dále a tak podobně. Což o to, jsou to efektní scény. Chybí mi v nich ale větší míra empatie, srozumitelné vysvětlení, PROČ jedná tak přepjatě. Napsal jsem "vidíme Joan Crawford". Faye Dunaway se do ní opravdu doslova vtělila - exaltovaná gesta, chůze, mimika, všechno je to velmi přesným opisem toho, jak Crawfordovou známe z filmů. Ale uvěřit, že takhle "creepy" byla nonstop i v civilu, může být problém. 60% ()
Nemám ponětí, jaká byla opravdu Joan ve svém soukromí, známe přece bulvár, jak to chodí. Nicméně jsem Drahou maminku viděla asi třikrát a nikdy mě neomrzela. Výborné herecké výkony k tomu samozřejmě přispěly, jen jsem tiše doufala, že skutečná realita nebyla snad až tak drastická, to bych pak jako Christina reagovala možná podobně. ()
Jeden ze 100 nejlepších životopisných filmů - 100 Greatest Biography Movies http://www.csfd.cz/uzivatel/136528-rhk/. ()
Jestlipak se za pár let dočkáme snímku podle knihy jednoho z dětí Angeliny Jolie? ()
Zlaté maliny 1981 - 5x - Nejhorší film, Nejhorší herečka HR (Faye Deunaway), Nejhorší herec VR (Steve Forrest), Nejhorší herečka VR (Diana Scarwid), Nejhorší scénář... ()
Moc se mi to líbilo. Zejména proto, že je to opravdu podle skutečných zážitků adoptované dcery. Celý příběh je sám o sobě důkazem toho, že jestliže člověk prožije nedobře své vlastní dětství, nikdy už se mu nepovede prožít život vyrovnaně. Je jedno, kolik v něm sklidí úspěchů, kolik lidí mu zvyšuje sebevědomí, prostě ho už dodatečně nezíská a není cesta, jak to dohnat. Chová se nevyrovnaně a přenáší to na další generace. Je to deprimující, ale je to bohužel s většími či menšími odchylkami neměnný zákon. ()
Frank Perry je režisér, ktorý sa mi do pamäti vryl vynikajúcim filmom Dávid a Líza, Faye Dunaway je jedna z desiatky mojich najobľúbenejších herečiek a Joan Crawford je pre mňa známe meno bez obsahu. Film považujem za výborný a to predovšetkým vďaka životnému výkonu Faye Dunaway. Nemienim sa zaoberať nejakými odchýlkami od skutočného života slávnej herečky. Film som bral ako umelecké stvárnenie slávnej ženy, ktorá jednu stranu tváre ukazovala verejnosti a osobitne svojim fanúšikom a druhú ľuďom, ktorí dobrovoľne, či nedobrovoľne trávili život v jej blízkosti. Je to iný film ako bol Wilderov Sunset Blvd. i keď by sa zdalo, že základná téma je podobná. Tiež ma prekvapilo, aký je tento film aj v komunite užívateľov ČSFD pomerne neznámy. ()
Masakr. Z výkonu Faye se mi svíral žaludek... A nevím čím to, ale nemám problém uvěřit, že byla Joan hysterická tyranská mrcha, protože na četných archivních snímcích pózovala se svými nastrojenými dětmi do němoty a předváděla je jako cvičené pudlíky... Už jen to je na hlavu. Nedivím se dceři, že po té, co si u notáře s bratrem vyslechli, hodila vše na papír. Udělala bych to samé. Zlaté maliny.. Nevím za co. Že by se na legendární hollywoodskou star nesmělo ošklivě ukázat? Těžko říct. Faye byla v této roli moc dobrá! ()
Zahráno výborně, ale o životopisném filmu nemůže být ani řeč. Je to zfilmováné podle knihy, která byla napsána se záměrem poškodit a hlavně vydělat. Joan Crawford jistě nebyla svatoušek, nabumbaná asi docela řádila, ale další dvě adoptivní dcery o ní mluvili velice hezky a s láskou. Takže jak to bývá, pravda bude někde uprostřed. ()
Trochu ma zarážajú všetky tie Zlaté maliny. Je to naozaj tak zlý film? Alebo len prišiel v nevhodnú dobu? Prikláňam sa k tej druhej možnosti. ()
Příběh slavné herečky 40.let 20.století Joan Crawford a jejích dvou adoptovaných dětí Christiny a Christophera. Joanina sláva začala po 18 letech u filmu upadat, Hollywood jí přestal nabízet velké role a ona nedokázala žít jinak než v oslnivé záři reflektorů. Proto se rozhodla udržet si místo na slunci medializací sebe jako zachránkyně malých nechtěných dětí a své „šťastné“ rodiny. Byla chorobně posedlá úklidem a svou vlastní dokonalostí. Používala lidi jako loutky. A stejným způsobem se snažila manipulovat i se svými dětmi. Když se k ní zájem médií vrátil, ale věnoval se více jejím dětem než jí samotné, začala na ně žárlit, považovala je za své nepřátele a soky. Starší z dětí, Christina, měla jako jedna z mála odvahu se jejím rozmarům vzpírat, což nakonec vyústilo v napsání scénáře k tomuto hořkému filmu. ()
Další z pohledů dcer na svou slavnou matku, je vedlejší, že té adoptované. Vtipné je, že ji k psaní předlohy k filmu přiměla skutečnost, že byla vyděděna. Tohle totiž lidi zajímá, praní špinavého prádla na veřejnosti. Ovšem, přiznejme si, není u Vás doma občas také taková hysterie? Třeba já se takhle běžně chovám, když mám PMS nebo když objevím na sporáku fleky nebo na stole drobky. Ale vážně. Absolutně nechápu ty maliny. Ten film je úžasný, mrazivý, děsivý, občas až tragikomický a Faye Dunaway prostě skvělá. Můj syn, který ještě ani nemá rok a půl, po náhodném shlédnutí jedné scény ztratil chuť k jídlu a kdykoli se mi povedlo film zastavit, a na obraze byl obličej Joan/Faye, začal se bát. A já se mu vůbec nedivím. Moc se ale těším až si film pustím znovu, ve větším klidu. Nevím, kde je pravda, nevím to u Joan Crawford, nevím to u Marlene Dietrich nebo u Jany Brejchové, o kterých dcery také psaly svým způsobem nelichotivě, byť je jistojistě velmi milovaly. Ale když je tolik milovaly, proč jim nevadí vydělávat na jejich slabostech? Kdo je bez viny, ať hodí kamenem. Co se děje za dveřmi řady domácností, v nichž ženy ztrácejí půdu pod nohama, ať už ztrátou partnerů, atraktivity, zaměstnání, vlivem menopauzy, a bůh ví čeho ještě. Život není peříčko a mít děti v pozdějším věku plus posedlost čistotou a vlastní dokonalostí rovná se průšvihu. Já bych Faye za ztvárnění téhle nešťastné a zlomené ženy dala spíš Oscara. ()
Tenhle film byl svým způsobem pěknej ..... Ale já tohle nemám ráda :-(( Prostě mě nějak to lezení někomu do života (navíc jen z jedné strany) trochu žere a k tomu mě žere , že jestli to byla pravda -tak kolik dětí takhle žije ? A kupa dalších věcí ..... fůj ...nějak mi to nesedlo :-(( ()
Protože film nepovažuji za příliš myšlenkově přínosný, uvedu jen pár úvah, které mně přitom napadly (pokud jsem je nezapomněl): 1. Můj kamarád Honza Poláček z Brna (zemřel už hodně dávno na rakovinu) regoval na výletě s našimi prvorozenými syny na pád toho svého do kaluže blátivé vody takto: Lukášku, to děláš naschvál, aby to maminka musela prát. Jakoby neměla s těbou už tak dost práce... atp. Zprvu jsem se cítil jako spoluvník, ale pak jsem mu vynadal, aby děcko duševně nedeptal. 2. Kamery, které nás nutí být herci. Nehrajeme už před bezpečnostními kamerami, když začne blikat červené světýlko? 3. Faye Dunawayová hrála asi dost dobře. Byla mi nechutná i fyzicky, i v okamžicích když se cítila šťastná. 4. Její nejstarší adoptované dítě byla dívka slušná, citivá, tolerantní atd., takže asi přece jen byla dobře vychována. 5. Opět mi to přimělo Pasoliniho ideu: "Všechno čisté, zrcadlově lesklé a světlé, tak jako všechny činy špatného svědomí. ()
Povedene zivotopisne drama jedne z nejvetsich americkych herecek 40. let minuleho stoleti. Byt pohledem adoptovane dcery, ktera lici predevsim soukromy zivot hvezdy, ktery nebyl nijak idylicky. Je az smesne, kolik Malin tento film ziskal. Vyborna Dunaway v hlavni roli. ()
Zdobivá zlobívá, zásobami z domácího likérníku se hojívá, rodinná star, rodilá královna tyranie. Neuhneme z pohledu na tebe. Jménem se ovíváš. Kultem si stojíš hodně vysoko. City k nám však odbýváš, vřelými šetříš, nadobro. Srdce tvé, máš-li nějaké, je kamenným útvarem, mučícím nástrojem. Dostála jsi macešské pověsti. Podala nám otrávené jablko /do/ dětství. ()
Reklama