Režie:
Jiří AdamecScénář:
Jan Křtitel SýkoraKamera:
Vladimír OpletalHudba:
Vadim PetrovHrají:
Boris Rösner, Tereza Pokorná-Herzová, Soňa Novotná, Josef Kemr, Petr Štěpánek, Milan Riehs, Rudolf Hrušínský ml., Vlastimil Fišar, Jiří Rumpík, Rudolf KalinaObsahy(1)
Boris Rösner v dramatu umělce výjimečného talentu. Malíř (Brandl Petr Jan) prožívá šťastné chvíle mladických radovánek se svou přítelkyní Johankou. Poněkud nerovný svazek náhle řeší sňatkem s malířskou dcerkou Helenou. Individualistický charakter přivádí Brandla často do konfliktů s malířským cechem, s církví, s rodinou. Nad to se mu často po divokých pitkách s prostitutkami i žebráky nedostává peněz. Půjčí mu je lichvář Hackel. Brandl u něj chce po čase vykoupit svůj zastavený autoportrét, kterému podkládá magický význam (věří, že bude schopen znovu malovat, když ho bude mít). Hackel však soustavně zvyšuje cenu. V Brandlově životě se střídají okamžiky úspěchu a uměleckého vzepětí s nezdary. Brandl nikdy není prohlášen malířským mistrem na rozdíl od syna Maxe. Umírá v bídě, pronásledován vzpomínkami a trpkými představami, bez milovaného obrazu. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (17)
Spousta silných námětů se utopila ve slabé a takové až přízračné televizní produkci, osmdesátých let československé republiky. Styl takového vyprávění myslím nemá nikde jinde ani snad obdoby. S minimem nákladů, v takřka divadelních kulisách bylo vždy vsazeno na sílu osobnosti herce. To se většinou dařilo, protože se zde rodily výborní herci obou pohlaví. Nejinak je tomu i v tomto tv dramatu kde pan Rösner nám svým uměním dokázal přiblížit aspoň něco málo ze života jednoho českého malíře z přelomu sedmnáctého a osmnáctého století. Skládám zde pochvalu právě zmíněnému herci než námětu či ztvárení. Protože díky hereckému výkonu a pak následně jen mé fantazii jsem dokázal chvíli pobýt v dobách tři sta let starých a něco nasát z té atmosféry ducha baroka. ()
Docela chytré poněkud školometsky nudné dialogy jsou rozmělněny neustálými pseudomoudrými zamyšleními malíře stojícího na prahu smrti za mlžného romantického oparu televizního studia. Protagonisté předehrávají své etudy vášně a revolty, až se tají dech, ale expresivně uřvaný 35letý Boris Rosner (titulní postava), zdá se mi, neměl právě své dny. Ale jeho vyrýsovaná hruď mě zaujala, to ano. Ani 40letý (nevypadal) Rudolf Hrušínský ml. (Matyáš Braun) mě nijak neupoutal. Jediný, kdo zůstal věrný kvalitě hereckých výkonů, byl 64letý Josef Kemr (lichvář Hackel). ()
Osobnost jednoho z nejvýraznějších reprezentantů vrcholné barokní malby ve středoevropském prostoru Petra Jana Brandla (1668 - 1735), autora pozoruhodných pláten a velkého obdivovatele Karla Škréty, patří k nepomíjejícím okamžikům našich národních dějin. Televizní apokryf v překvapivě zdařilé režii Jiřího Adamce představuje tohoto osobitého umělce ve všech důležitých etapách jeho nedlouhého života; přestavuje nám jej jako bohémského, nesmlouvavého člověka, který si velice přesně uvědomuje své silné i slabé stránky a který i přes nepřízeň osudu znovu a znovu vstává ze dna, aby mohl začít tam, kde skončil. Obsazení Borise Rösnera do hlavní role se rozhodně neminulo účinkem, velký malíř se v jeho podání stává strhujícím mementem lidského života a do jisté míry předznamenává mnohé hercovy budoucí kreace na jevišti i před televizní kamerou. Brandlík, jak jej nazýval jeho učitel Kristián Schröder, věčný bouřlivák a frejíř, sváděl neustálé zápasy se svým talentem, se závislostí na alkoholu i se sebou samým. Zápasy úspěšné i marné, plné malých výher a velkých proher. ()
- Před tváří boží jsme si všichni rovni. To znamená, že je i jedna pravda. - Ano, ale až před tváří boží! Věřící nevědí nic o optickém klamu a ani o něm nechtějí vědět. Spoléhají se na vlastní oči a záleží na nás, co těma očima uvidí... Nízkorozpočtová inscenace spíše divadelního rázu, přesto však na úrovni plnohodnotného filmu. Zajisté díky slušné režii a zejména hlavním protagonistům, Borisi Rösnerovi (byť jeho hraní často sklouzávalo až do přehrávání, ale to si asi postava vyžadovala) a klasikovi Kemrovi. Ocenit je třeba i osvětlovače a kameramana, jejichž způsob nasvětlení a snímání skvěle imitoval atmosféru Brandlových obrazů. ()
Pokud budu přihlížet k tomu, že to nemá žádné velké ambice jako film pro televizi, můžu hodnotit velkoryse. Boris Rösner a Josef Kemr odvedli dobrou práci a jestli mi tam něco nesedělo, mohl to být scénář, který z toho udělal jednu hlubokou depku. Ale i takové filmy jsou potřeba a ve svém rámci to není odfláknutý kousek. ()
Reklama