Režie:
Damiano DamianiScénář:
Ugo PirroKamera:
Tonino Delli ColliHudba:
Giovanni FuscoHrají:
Claudia Cardinale, Franco Nero, Lee J. Cobb, Tano Cimarosa, Nehemiah Persoff, Serge Reggiani, Vincenzo Falanga, Vincenzo Norvese, Ennio Balbo (více)Obsahy(1)
V malém sicilském městečku je chladnokrevně zavražděn šéf stavební společnosti. Vyšetřování případu se ujímá kapitán Bellodi a jeho podezření padá na Mafii. Vyšetřování však naráží na silnou zeď mlčení a strachu vyslýchaných svědků zastrašených jasným vzkazem: další vraždou. Bellodi se sám stává objektem pečlivého pozorování. Režisér D.Damiani dokáže udržet napětí přímým vypravěčským způsobem bez odbíhání od hlavní linie příběhu a také bez zbytečného násilí. (Levné knihy)
(více)Videa (1)
Recenze (40)
Jeden z prvních pohledů na skutečnou tvář italského jihu a na limity státní moci vůči organizovanému zločinu. Tváří v tvář brutálnímu násilí vyznívá jakoby nezúčastněný způsob režisérova vyprávění o to hrůzněji a brutálněji. Dá se dokonce říci, že tento téměř neosobní přístup je stejně brutální jako šedá skutečnost té doby sama. Za zaznamenání stojí herecký pár Claudia Cardinalová a Franco Nero. Začátek herecké dráhy obou protagonistů filmu byl určitě vydařený. ()
Souboj italského práva s faktickou mocí sicilské mafie je mrazivě trefný a snad i předem rozhodnutý. Kapitán Bellodi přitom skvěle kličkuje mezi paragrafy, don Mariano si dosyta užívá svého tlachání o cti a mne potěšilo každé "cornuto", které se často ozývalo z davu, který vůbec nic neviděl a rozhodně nic neslyšel. Uctivá poklona done Mariano, zde je můj dům, moje auto a moje manželka. Učiníte mne velice šťastným, pokud je užijete pro svou potřebu. ()
Syrové drama z italského jihu v době, kdy omerta je zákonem, ženy říkají jen to, co jim jejich muži dovolí a i když Rose zmizí manžel, který se stal svědkem vraždy, její ochota něco říci policii, je stále minimální. Přestože je kapitán Bellodi velmi cílevědomý, proti organizované mafii toho mnoho nezmůže. Realistické. ()
Den sovy se řadí po bok filmům jako Přiznání policejního komisaře prokurátorovi republiky, Mám strach, Úctyhodní lidé či Není kouře bez ohně. Ačkoliv nemá úplně takovou atmosféru, na naléhavosti to příliš nemění. Nejmladší Nero, jakého jsem kdy viděl, (je moc podobný Terenci Hillovi) má za sebou silnou policejní posádku, a tahle mafií tolerovaná moc ublížila právě atmosféře, film by byl lepší ponurejší, temnější. S kým měla poměr Claudia Cardinale a kam zmizel její starej? Copak se to skrývá pod asfaltem současné tuzemské kvality? ()
Ta smutná naléhavost tvůrcova sdělení na mě dopadla cca 10 minut po odkoukání snímku, psal se rok 1968 a já musím pomyslně smeknout, ta ostrá kritika je tu zřejmá a podle mne i na místě.. Ono být obyčejným pěšákem nebylo (a zřejmě asi nikdy nebude) vůbec jednoduché a kdo se nechtěl podvolit, dostal asfaltovou deku.. Svobodná volba tu neexistuje.. Nicméně pochválit musím herecký ansámbl, všichni ve svých rolích skvělí, Franco Nero jako kapitán Bellodi, který se upřímně a ze všech sil snaží vyřešit vraždu šéfa stavební společnosti a zmizení nepohodlného svědka, pak zoufalá a nešťastná Rosa, jejíž mlčení jsem s ohledem na dceru chápala a prolité slzy věřila, no a Don Mariano, pro mě rozporuplná a svým způsobem nepochopitelná postava, ovšem Lee J. Cobb výborný.. ()
Reklama