Režie:
Otakar KosekScénář:
Oldřich DaněkKamera:
Ivo PopekHudba:
Vadim PetrovHrají:
Milena Dvorská, Jan Kanyza, Petr Pelzer, Vladimír Kratina, Pavel Skřípal, Jaroslav Šimek, Ladislav Brückner, Ivan Dědeček, Karin Szelongová, Václav Antoš, Petr Kudela, Petr Gleich (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Komorní hra o jednom z nejkrásnějších a nejpodivuhodnějších milostných příběhů gotiky. Hra z období po smrti Přemysla Otakara II., historicky situovaná na Hradec nad Moravicí, líčí milostnou epizodu Záviše z Falkenštejna a vdovy po Přemyslu Otakarovi II., Kunhuty. Roku 1278 v bitvě na Moravském poli padl Přemysl Otakar II. Rudolf Habsburský svěřil Čechy Otovi Braniborskému. Václav byl vězněn na Bezdězu, odkud se po čase podařilo uprchnout jeho matce, královně Kunhutě. Uchýlila se do opavského vévodství, kam přijíždí Záviš z Falkenštejna. Uvítání je chladné a Záviš je považován za zrádce, protože se před bitvou přidal k Rudolfu Habsburskému. Královna jej přesto přijme a on si postupně získává její přízeň. (Česká televize)
(více)Recenze (22)
Kunhuta je po nemecky a maďarsky Kunigunda a tým jej meno určite charakteristickejšie. Viac sa totiž približuje k Zemanovmu slovu kunda, ktorou tak dobre vládla. Bola to kráľovná, ktorá Přemyslovi Otakarovi II. priviedla na svet šesť detí, o ktorej chýrečnej kráse sa niesli chýry až za hranice Českého kráľovstva a ktorá z rozmaru nechala priviesť do Prahy levy. No a mala aférku tu so Závišom, o čom je táto historická inscenácia, často založená skôr na fantázii, ako na priamych faktoch. Ale to je na histórii krásne. Máme tak málo informácií, že si môžeme vymýšľať. Veď napríklad Kunhuta mala v čase tohto príbehu cez 33 rokov, no Milena Dvorskej tu ťahalo už na zrelých päťdesiat. ()
Na tři hvězdy tenhle filmík donesou především dialogy, protože jinak kromě kostýmů opravdu nemá moc co jiného nabídnout. Herci jsou dobří, i když všichni asi tak o deset let starší, než byly v dané době jejich historické předobrazy. Osobně mě nejvíc potěšil Petr Pelzer, který si roli charismatického a moudrého, ale i trochu arogantního krále vyloženě užil ("Ale proč ty jsi zoufalý?"-"Tři roky jsem sloužil Rudolfu Habsburkovi." - "A to je všechno? No, vlastně je to docela dobrá odpověď."). Pochválila bych rovněž chytré skloubení historie a prvků z legend. I když třeba rozhovor POII s Falkenštejnem je téměř jistě folklórní legenda, tady působí vlastně docela logicky. Poněkud divně působí utnutí příběhu v okamžiku, kdy se Kunhuta se Závišem sblíží, protože k jeho dovyprávění by stačila necelá půlhodina. Škoda, tahle pokleslá romance tu byla pro televizní obrazovky zpracovaná poprvé a obávám se, že i naposledy. ()
Vynikajici dankovka stojici na kvalitnich dialozich a krasne vyprave. Vcelku i historicky presna, jiste Mikulas O. byl v zajeti, ale v ramci jakesi dramaticke zkratky ho lze prezit i v opavskem hradci zvlast, kdyz jeho nacrtnuty vztah k Zavisovi odpovida historicke skutecnosti. Taktez setkani Zavise s Premyslem pred bitvou na MP se neda jen tak jednoduse vyloucit, tr Dalimil je docela casove blizky svedek. Dve velke vytky bych vsak mel. Za prve Kunhutu by mela hrat tak cca o deset let mladsi herecka, nic proti vykonu Mileny D. A za druhe komentar zvlast ten zaverecny byl nadbytecny. Jak zkoncil Zavis si lze precist v kazde ucebnici. Kdyz se tvurci rozhodli ukoncit pribeh tam, kde ho ukoncili, meli ho ukoncit se vsim vsudy. Jinak vyborny byl hlavne Petr P v roli krale Premysla Otakara, libil se mi i vykon ustradni dvojice a taktez pan Kratina v roli Mikulase. Mimochodem, panove Kanyza a Kratina se mi vzdy trochu pletli, tak jsem rad, ze jsem je jednou videl i hrat pohromade. Skoda kratke metraze filmu. Za mne vynikajicich 80 pro. Edit: Zrovna dnes zemrel reziser teto inscenace pan Otakar Kosek. Čest jeho dílu i památce. ()
Československé historické drama zasazené do období po prohrané bitvě na Moravském poli v roce 1278. České země jsou ve správě Oty Braniborského a královna Kunhuta Uherská, vdova po Přemyslu Otakaru II. prchne z vězení na Bezdězu na tvrz v Hrádku na Moravicí v opavském vévodství. Na hrad, jenž je majetkem Mikuláše I. Opavského, Přemyslova nemanželského syna a kde se ukrývá královna Kunhuta, jež se nechce podřídit habsburskému diktátu, přijíždí Záviš z Falkenštejna, český šlechtic z jihočeského rodu Vítkovců. Tato kontroverzní postava českých dějin je považována za zrádce, neboť jeho rod vystoupil s rakouskou a štýrskou šlechtou proti Přemyslovi a v bitvě na Moravském poli ho nepodpořil, nyní však nabízí překvapené královně své spojenectví, dává najevo nechuť žít pod habsburským císařem Rudolfem a braniborským správcem Otou. Mezi osamělou královnou a charismatickým šlechticem pomalu vzniká milostné pouto, z něhož vyšel jako plod lásky Ješek z Falkenštejna a jež je přerušenou až Kunhutinou smrtí v roce 1285 na tuberkulózu. Do rolí hlavních historických postav byli obsazeni M. Dvorská a J. Kanyza. Toto komorní historické drama diváka zaujme především vynikajícími dialogy, jež pochází z pera O. Daňka. Do stěžejní linie milostného sbližování retrospektivně zasahuje rozhovor Záviše s Králem železným a zlatým v předvečer osudné bitvy, kde mu nabízel své služby, avšak dialog mezi těmito muži se zřejmě nikdy neodehrál, neboť na něho odkazuje pouze historicky nevěrohodná Dalimilova kronika. Zmíněného majitele panství, na němž se Kunhuta skrývala, Mikuláše I. Opavského ztvárnil V. Kratina a tento šlechtic, jemuž se pranic nelíbilo, jak se zrádce z rodů Vítkovců stal královniným společníkem a milencem, se později v roce 1290 odsouzenému Závišovi krutě pomstil na zámku Hluboká stětím. Krutosti tehdejšího středověkého světa byly v hodinovém dramatu pouze naznačeny, avšak i tak je patrno v jakém zbídačeném stavu se České země nacházely. Drama režiséra O. Koska s uchu lahodícími Daňkovými dialogy z období bezvládí na českém trůně, atraktivního úseku českých dějin, mě nesmírně zaujalo, a jako u podobných historických televizních snímků volím nadprůměrné hodnocení. ()
Královna závislá na vítězi, jenž jí v bitvě zabil manžela. Jeden z mnoha skvělých Daňkových historických apokryfů volně parafrázuje události kolem osudové bitvy na Moravském poli (26. 8. 1278), která významným způsobem zasáhla nejen do politické mapy Evropy, ale také do života všech přeživších. Vztah mezi zapovězenou královnou a údajným zrádcem postupně přerostl v milostný románek a ještě později v manželství. Síla Daňkovy hry spočívá, tak jako mnohokrát předtím i potom, především ve slovech, jejichž hodnověrnost nelze posuzovat jen na základě historických skutečností, ale částečně také z hlediska vzájemného prolnutí starověkých mýtů a legend. Jak Kunhuta, tak Záviš se v hereckém ztvárnění Mileny Dvorské a Jana Kanyzy proměňují v obyčejné lidské bytosti, ve smrtelníky, kteří i dnes v různých obměnách odolávají zakázané lásce a jejím svodům. Škoda, že společné štěstí obou milenců netrvalo ve skutečnosti déle než několik málo let. Dějiny jsou neúprosné. ()
Galerie (13)
Zajímavosti (1)
- Natáčanie filmu prebiehalo na hradoch Hukvaldy a Helfštýn. (dyfur)
Reklama