Kamera:
Vladimír OpletalObsahy(1)
Dne 29. 12. 1960 se na televizních obrazovkách objevil přenos z Divadla ABC a pro diváky tak bylo zaznamenáno ve své době ohromně populární představení, v němž po boku Jana Wericha exceloval Miroslav Horníček. Těžká Barbora autorské trojice Voskovec–Werich–Ježek měla premiéru v roce 1937 na scéně Osvobozeného divadla. Na stejném jevišti, ale o více než dvacet let později, diváci aplaudovali její obnovené premiéře. Vedle hereckých osobností protagonistů i dalších (J. Bohdalová, S. Fišer, L. Kostelka aj.) měl na úspěchu podíl i Orchestr Karla Vlacha, který představení plné písniček (Vy nevíte, co je středověk, Holduj tanci, pohybu a další) živě doprovázel. Příběh o tom, jak Eidamští zachránili své město před vpádem Yberlandských, nebyl už aktuální tolik jako v době svého vzniku, naopak nadčasovou, léty potvrzenou kvalitu mu dodaly předscény dvojice Werich–Horníček, naplněné dnes již zlidovělými výroky... Záznam byl v České televizi zrekonstruován v devadesátých letech, ale jeho kvalita je přece jen archivní, proto se divákům omlouváme. Představení však patří ke klenotům českého divadla a má kromě umělecké i historickou hodnotu. (Česká televize)
(více)Recenze (39)
Krása pravdivosti, divadelnosti, poetiky našich velikánů... Pánové Werich, Horníček, Kostelka... :-)) ()
Dialogy Werich - Horníček geniální, vše ostatní zbytečné, hra o ničem, chybí závěr, což jen dokazuje, jak nepodstatná byla celá dějová linka. Stačily by mi vystřižené scény, kde jsou Werich s Horníčkem. ()
Vzdělanec ten se rád vohne. Chvála forbín... ()
To co jsem shlédl takřka v posledních 80. minutách, to se nedá slovy ani vyjádřit, to se musí prostě vidět, to bylo něco improvizačně geniálního. Věděl jsem tak zhruba o čem to je, a o co tam jde, poněvadž mám doma cd s touto hrou, ale samozřejmě výstupy naživo jsou holt výstupy naživo, to nic nepřekoná. Celé divadlo ABC z celým svým ansáblem, nejenom s pány Werichem a Horníčekem, v té nejlepší formě v této původně divadelní hře Osvobozeného divadla z roku 1937. Opravdu umění a humor na vysoké úrovni, všechny ty scény a předscény, navíc s opravdu krásnými písněmi jako David a Goliáš, si zaslouží hodnocení nejvyšší. ()
Vlastní hra Těžká Barbora o poprasku způsobeném objevením děla v Eidamu už poněkud vyčpěla a lze ji brát hlavně jako komedii o místní Eidamské smetánce tolik podobné našim politikům a zastupitelům. S výbornou Ježkovou hudbou k tomu. Ukázka: http://www.youtube.com/watch?v=t11JZ9JpcOQ . Ovšem v daném představení Divadla ABC je vlastní hra upozaděna a v popředí jsou geniální forbíny dvou klaunů mistra Wericha a pana Horníčka věnované aktuálním otázkám. A kdykoliv obzvláště Werich otevře pusu, vypadne klenot. Ukázky z forbín: http://www.youtube.com/watch?v=w7oDs9SRMrg&feature=related a http://www.youtube.com/watch?v=E0ZI_6DlD2o&feature=related a http://www.youtube.com/watch?v=2Ra0mIl46dM&feature=related ()
Tato hra svým příběhem rozhodně nevyniká. Děj je spíše na vedlejší kolejí a tvoří své oslí můstky pro vtipy ústřední dvojice. To samé by se dalo říci i o ostatních postavách. O psychologii figurek nemůže být ani řeč, zejména postava učitele je pro ostudu celé hře, ovšem jelikož se jedná o satirickou frašku můžeme jim tento nedostatek odpustit. Jenže v této úloze také místy selhává, a to zejména když není na scéně ústřední dvojice klaunů. Dialogy se matně pokoušejí o vtip a v celku, tedy kromě skvělého Kostelky (v úloze starosty) a místního sýraře (jeho opakování „Můj Eidam je ovšem nejlepší“ prostě úsměv vyloudí) či dokonalého zámeckého pána, se jim to nedaří. Veškeré tyto pokusy končí v křeči a ne v gagu, jak by původně měly. Zato scény s Janem Werichem a Horníčkem jsou neodolatelné. Hýří svou klaunskou energií a svou pověstnou hrou se slovy. Je tedy pravdou, že v některých částech Horníček nestačí svému hereckému kolegovi a začíná přehrávat a taky jeho gesty se divák za chvíli přejí, ovšem tyto scény jsou klenoty celého představení. Mám dokonce někdy pocit, že tyto forbíny jsou nejlepší částí celé hry. Divák je postupně čím dál více natěšen na slibné klaunské a eskapádní finále ve stylu amerických grotesek, o to více je poté zklamán. Nejenže se mu dostane mravoučného kázání o důležitosti kolektivizace a socializace, což je celkem ostudné vzhledem k historii autorů, ale dokonce se příběh vůbec neuzavře. To prostě nemá konec. Toto zvrhnutí v agitku je snad nejostudnější částí celé hry, na druhou stranu musíme obdivovat Wericha a Horníčka, kteří navzdory politickému prostředí dělají skryté (mnohdy dokonce otevřeně) narážky na režim. Divák musí i místy žasnout, že jim to vůbec prošlo. Bylo by ovšem chybou vše shodit na všudypřítomnou cenzuru, toto dílo bylo politicky líbivé a svezlo se na vlně sociální nespravedlnosti již v době svého vzniku. Sečteno, podtrženo poválečná verze je pouze slabý průměrný kousek – tři hvězdičky- , který vyzdvihuje z řad podprůměru samotný Jan Werich, zatímco Horníček nedokáže nahradit Voskovce. Meziválečná verze byla podle mě lepší, i když to už asi nikdy nesrovnám, že? ()
jak píše Anthony, dialogy těch dvou jsou téměř do jednoho opravdu národní poklady, ale popravdě kdyby celé představení bylo ve formě rozhovorů před oponou, vůbec by mi to nevadilo. Příběh samotný už zas tak moc nezaujal, vlastně docela nudil, takže nebýt těch dvou jdu i níž. Ale bavil jsem se dost. ()
Horníček s Werrichem se na poslední forbíně poněkud "zapomněli" a tak nějak hru nedohráli... ()
Hodnotiť hru ako takú je asi nemožné, ona sa tu len tak mimochodom vyskytla medzi dokonalými dialógmi dvojice Werich - Horníček. Keďže je to súčasť hry, musím dať štyri hviezdičky... brilantné dialógy by si zaslúžili päť +. Inteligentne podaná kritika režimu spôsobila skázu divadelného predstavenia, našťastie zásluhou odvážnych ľudí sa dochoval tento televízny záznam a my sa môžeme kochať nad úžasnou ekvilibristikou českého slova akú azda nedokázal nik iný ako páni Werich a Voskovec. Za všetko hovoria slová záverečnej pesničky : Naschledanou v lepších časích... ()
Hra celkem o ničem. Ale ty forbíny jsou nezapomenutelné. ()
Skvělé představení, jež Werich a Horníček předvedli. Nejlepší ze všeho samozřejmě forbíny, které neměly chybu a člověk se u nich vážně nasmál. Imrovizace nade vše. Velký potlesk těmto dvou velikánům našeho českého divadelnictví. Ale i ostatní předvedli skvělý výkon jako Jiřina Bohdalová a překvapilo mě, že zde hrála i Stella Zázvorková. Krásná scéna byla útěk z vězení:) Úprava 2011: Viděna po delší době znova a hra se mi zalíbila snad ještě více. Ovšem nyní mám trošku jiný pohled na to, co se nejlepších scén týče. Scéna útěku z vězení, je sice výborná, ale mnohem lepší je scénka v lese, kdy J. Werich jednou větou popíše, že by být tím vojákem utíkal za maminkou a zakončení - "A dala by Vám buchtu, vy vole." A taky je ještě výborná scéna s Vejdou když vejda s přechodníkem:) "Ona Vejdová má taky přechodník. - Ale vypadá mladě." No a dovolila bych si přidat pár hlášek, spíše citátů bych to nazvala, protože jakmile oni něco vypustí z úst, má to své kouzlo a moudrost:) "Lidi jsou lidi.".... "Každej jsme nějakej."..... "Já hledám někoho, kdo by mi napsal vysvětlivky a já bych na to kydnul trilogii."...... "Pojem dneška vždycky byl, je a bude křehký pojem." ....."Kolikrát ty vysvětlivky jsou tlustší než ta kniha, kterou vysvětlujou. Víte mě se líbí ten optimismus těch nakladatelství, který oni předpokládají, že co čtenář, to blbec." ()
Opravdová legenda. 1) Musíme rozlišit hru a forbíny. Hra samotná byla a je mizerná, zvláště, co vyprchala její aktuální politická konotace. Naproti tomu forbíny jsou mistrovskou ukázkou politického kabaretu. I dnes cítíme jejich moudrost a vtip, natož pak v podmínkách konce padesátých let. Podobně asi působily i před fašistickou okupací. O nich však, bohužel, nic nevím, ani netuším, zdali se alespoň částečně zachovaly ve zvukové nebo písemné formě._____ 2) Od vpádu Yberlandských (Mensch = člověk, über = přes, nad, Übermensch = nadčlověk, nová čistá rasa. Analogicky Land = země, Überland = nadzemě, země, kde se vyskytuje hojně Übermensch) v roce premiéry (1937) Československo dělily jen měsíce. O vpádu nových Yberlandských, tentokrát z východu, se v roce obnovené premiéry 1958 jistě nikomu ani nesnilo. Přesto tehdy i dnes nadčasové forbíny (z německého vor der Bühne - před scénou) musely zvedat lidi ze sedadel._____ 3) Představení nabité politickými narážkami je výborně režírované._____ 4) Navzdory rekonstrukci filmového záznamu není chvílemi hercům dobře rozumět._____ 5) Janu Werichovi bylo 53 let, Miroslavu Horníčkovi let 40._____ 6) Výstižný postřeh: Anthony***, CheGuevara***. Zasvěcené info uvádí obsah České televize. ()
I kdyby samotná hra byla blbá jak lopata (což není), musela bych stejně dát 5* za Werich s Horníčkem. Forbíny jsou totiž nesmrtelné. ()
Goldoniovská fraška uzpůsobená V+W pro českého diváka má lesk a břink, i když na jevišti není Werich s Horníčkem. Když tam ale jsou je to pastava nejen pro uši a oči, ale i pro srdce - herectví tohoto typu se už nikde nevidí. ()
Jako obdivovatel Jana Wericha dávám samozřejmě plný počet. Jsem rád, že jsem to mohl vidět alespoň v mizerném záznamu... ()
Něco jako vzpomínka ... na humor, jehož podstatou je lidskost a opravdovost. Kromě nezbytné a všudypřítomné revolty se vyznačuje MOUDROSTÍ i nadhledem - atributy, které ho spolehlivě udržují v kondici i ve věčně zaneprázdněném, konzum vyznávajícím a technikou zahlceném jedenadvacátém století. Mám trochu problém s divadelní zkratkou, která působí docela jinak naživo nežli ze záznamu, ale v každém případě jsem vděčná za filmový pás, díky kterému jsem se na "Těžkou Barboru" mohla podívat. ()
Metabolismus 603, uááááá :) Forbíny a vystříhané scény s Werichem a Horníčkem viděla archivářka a dramaturgině České televize Berková, poprvé v pražském kině Dlabačov u příležitosti Horníčkových sedmdesátin. "Šlo o materiál zachráněný filmovým historikem Myrtilem Frýdou a doktorem Goldscheiderem z popelnic ve Vladislavově ulici, kde tehdy televize sídlila,". Když se později v archivu zajímala o staré záznamy pro výběr k dalším pořadům, zjistila, že tam jsou uchovány některé předscény a torza obou představení. Byla však rozstříhaná, v katastrofálním technickém stavu a doplněná popiskem: Neúplné, unikát, nelze dát dohromady. Berkové se však podařilo materiály rekonstruovat. Obraz záznamu technicky vylepšil Jiří Volman, s písemnou dokumentací pomohla Werichova sekretářka Jarmila Týlová a vyhozený druhý díl Těžké Barbory donesl zvukař Kamil Příhoda. Vodítkem se staly i rozhlasové nahrávky a gramofonové desky, aby se nejdůležitější útržky vložily tam, kam patří. Technici střihového pracoviště zase po milimetru srovnávali synchronní zvuk a doplňovali chybějící části slov. ()
Na tomto představení jsou geniální dialogy mezi Werichem a Horníčkem, jinak na to tom nevidím nic extra zábavného. Ale kvůli W+H to stojí za vidění. PS: kvalita záznamu je hrozná, Werichovi není moc dobře rozumět, občas nejsou ani poznat ostatní herci. Hudba: Jaroslav Ježek ()
Rozhovory Wericha s Horníčkem v intermezzech opravdu luxusní. Samotná hra je ale na druhou stranu velmi nudná. ()
Při vší úctě k ostatním hercům, tahle hra je pouze o W+H (nejen ve forbínách). Ale i 2h stojí za to vidět celé, už jen kvůli dohadování co s dělem, předpokládám parafráze na Tlustou Bertu. Po těch 2 hodinách už mi ani nevadilo, že Werich rázně usekl konec. Já vám řeknu že před několika málo sty lety málo lidí umělo psát ale ty co uměli psát ty uměli psát protože to se dá číst i dnes. A o filmu a divadlu to platí taktéž. ()
Reklama