Režie:
Gus Van SantScénář:
Gus Van SantHrají:
Gabe Nevins, Daniel Liu, Jake Miller, Taylor Momsen, Christopher Doyle, M. Blash, Gus Van Sant, Emily Galash, Scott Patrick GreenObsahy(2)
Paranoid park, je místo v americkém Portlandu, kde se pravidelně setkávají mladí skateboardisté. Jedním z nich je Alex, který kromě problému typického pro mladou generaci, řeší i rozvod rodičů a nepříliš idylický vztah s přítelkyní Jennifer. Všechny tyto problémy se pro něj stanou podřadnými v okamžiku, kdy Alex nechtěně způsobí smrt člena bezpečnostní stráže. (Hollywood Classic Entertainment (H.C.E.))
(více)Recenze (96)
Paranoid park môžete sledovať ako Van Santov autorský počin časovými hrátkami a teen témou naväzujúci na Slona, ale aj ako oveľa širšieho zástupcu bohatej americkej nezávislej scény, kde dokonale zapadá. V tomto smere mi pripomenul napr. Soderbergovu Bublinu, kde sa taktiež vyskytuje zločin, observácia každodenného života a neustále pojedanie fastfoodu. Osobne som si zopárkrát pri pohľade na cheesburgery a karamelové cappucina s dvojitou dávkou šľahačky a následným zobrazením anorektického brucha hlavnej postavy postiskol nad dávnymi časmi, kedy sme zjedli a vypili všetko a vyzerali sme stále rovnako dokonale. ()
Většinou se před filmem dívám na hodnocení na ČSFD, abych zjistil, zda koukání bude stát za to, či ne. No.. vlastně skoro vždy to dělám - a VĚTŠINOU mi taky uživatelé tady napoví, co mám tak trochu čekat a zda se mám těšit. Paranoid park je velkou výjimkou. Hvězdičky v hodnocení vypadají jako ekvalizér ve Winampu a podobně se chová i film. Zprvu jakoby Gus Van Sant nevěděl, co s časem, tak nám dává okusit přeexponované záběry týpků jezdících na sk8ech - on to je ale tak trochu jeho styl a tak trochu (asi trochu víc) ví, co dělá. Jenže ačkoliv si pohrává s jistou dávkou neurčitosti, opakovanosti, deprese a velmi VELMI zajímavým (neříkám neoriginálním či nehodícím se - naopak, velmi mě zaujal) výběrem hudby - nedokáže z toho všeho za těch pár minut, které film trvá, zcela dokonale vybruslit - nebo - prostě něco mi na tom všem nevoní. Zločin a trest? Proběhlo vůbec něco? Ovšem toto nejsou otázky, které by ve mě vyvolal film, tomu teď říkám filmová autoerotika. :P Ale já bych tohle očekával od snímku. ()
Bacha! Snímek je Nejzajímavějším filmem roku (2007) podle uznávaného francouzského film. časopisu Cahier du cinema: kde ve výběru 10 filmů obdržel od kritiky průměrné jednozančně nejvyšší hvězdičkované hodnocení!! ()
Rozhodně nejlepší Gusův film, od natočení dobrého Willa Huntinga. Dramatický příběh, velmi netradiční zpracování a hlavně výborný výkon Gaba Newinse. Jednoduše skvělý a tak trošku drsně nastavený pohled, do zrcadla americké společnosti. ()
S Van Santom je to ako na horskej dráhe ... najprv hore, potom dole, raz strašne vysoko, inokedy úplne nízko ... ale veľmi sympatický hlavný hrdina. ()
Po fantastickom Elephantovi a skoro rovnako skvelých Posledných dňoch je to Van Santov obrovský prepad. Kým tie dva filmy napriek svojej "vyprázdnenosti" a nezaujatému rozprávaniu dokázali človeka odrovnať, Paranoid Park už je len kŕčovité opakovanie štylistických prvkov Elephanta (podobná rozprávacia štruktúra, doslova kopírované zábery - dlhé prechádzky chodbou a pod.) a jeden veľký manier (načo toľko rozostrených obrazov?!). Pozitívom je celkom dobrý soundtrack (i keď ani tam nechápem, prečo musí byť taký veľmi rôznorodý.. máme tu všetko od Beethovena až po hip-hop) a príjemne "odmeraný" výkon hlavného hrdinu. 5/10 ()
Jsem rozpolcený. Podle některých zdejších ohlasů jsem čekal že to bude natočené mnohem rafinovaněji a že bude obsahovat taky nějakou zajímavou pointu. Nic z toho, Van Sant sice experimentuje jak se dá, ale občas to působí příliš samoúčelně, prostě jenom aby to tam bylo. Paradoxně díky tomu snímek nenudí a je zajímavě pestrý, což podporuje i místy kvalitní hudba. Je to na hranici tří a čtyř hvězd, ale protože si hlavní hrdina zachoval chladnou hlavu, dávám čtyři. ()
Paranoid Park je zejména místy hodně nepřehledný a matoucí a někdy mi chvíli trvalo, než jsem se správně zorientoval (pokud to vůbec šlo). Námět je zajímavý a poutavý a vypráví nelehký příběh ze života jednoho teenagera, který není prvním ani posledním z celé řady. Některé scény byly opravdu pěkně vizuálně vyřešené, ale suma sumárum mě tento film nezasáhl tolik, abych o něm mohl déle přemýšlet. Zkrátka potenciál zde byl, ale zůstal kdesi nevyužitý. ()
Bol som k filmu skeptický a práve preto som bol príjemne prekvapený. Príbeh je jednoduchý, spravený spôsobom, ktorý sa viacej približuje realistickému zobrazeniu. Snaží sa bez dramatizácie ponúknuť príbeh jedného dospievajúceho chalana, ktorý nehodou dopustil aby zomrel človek. Gus Van Sant ale dokázal z príbehu spraviť naozaj pôsobivé dielo. Jednak je to zásluha hudobnej a zvukovej časti filmu, ktorá je ako keby naplnená ruchmi a pod kožu sa derúcou ale príjemnou hudbou a potom kamerou, ktorá je rozostresená ,v pohybe a ktorá pôsobí dokumentárne. K dobru filmu ešte slúži fakt, že nemá dlhú stopáž a že celá zápletka zostane otvorená. Pritom sa ale dôležité veci v živote hrdinu uzavrú. Ďalším silným ťahom je obsadenie neznámych tvári, ktoré pridávajú príbehu na realistickosti. Záleží samozrejme od vkusu, ale mne tento film po mnohých stránkach ulahodil. ()
Při sledování této pozérské hrůzy mi vzrušením málem upadl skateboard... Bez obsahu, bez sdělení, nuda. 3/10 ()
Byl jsem ochoten hrát s tvůrci tohoto filmu jejich hru. Byl jsem ochoten příjmout chronologicky retrospektivními flashbacky a forwardy podaný děj. Byl jsem ochoten akceptovat pseudoexpoziční vykreslování psychologie postav. Byl jsem ochoten přežít rádobyuměleckou formu obrazů, které měly být patrně nesmírně podmanivé. Ale čeho je moc, toho je příliš. Byla to dlóóóóuháááá tááááhnoucí se nuda s extrémně prvoplánovou zápletkou výčpělého tématu a stopáž, která měla 85 minut, mi přidala spíše jako 185 minut. No a ta scéna s hlídačem drah - co to mělo být? Nevěděl jsem, jestli se smát, nebo plakat nad tak zoufale nevkusným výjevem. Ruce pryč od tohoto filmu. ()
Vůbec to není špatné.. Dýchá z toho taková ta chytlavá devadesátková atmoška, zápletka se točí okolo zajímavého etického problému a i přes fakt, že Van Sant -jako vždy- rozhodně nikam nespěchá, to uteče jako nic... Jen se mi to tentokrát nedostalo úplně pod kůži.. někde mezi 3 a 4 ()
film, jehož zvuková stopa je výrazně důležitější, než obrazová.. zajímavé ()
Jsem překvapený nízkým hodnocením tohoto snímku a z některých komentářů mi vyplívá, že mnozí film příliš nepochopili. Klišé? - Vůbec, rád bych tedy slyšel nějaký příklad. Deníková struktura vyprávění? - Já si představuju deníkovou strukturu vyprávění tak, že se rozvíjí den po dni, a ne náhodné cestování časem mezi vzpomínkami hlavního hrdiny, který spíše odpovídá lidskému proudění myšlenek. Tendenční vyprávění? - Děj se neustále bez jakéhokoliv varování přemisťuje v prostoru a v čase, některé scény se objeví dokonce dvakrát a divák si uvědomí že tato sekvence patří časově jinam, než kam ji původně řadil. Je to jako skládání mozaiky z mnoha maličkých střípků, v nichž se "rozvíjejí" dvě jednoduché dějové linie. Ale to jak jsou vyprávěny nutí diváka, aby byl neustále v pozoru. Gus Vas Santovi nešlo o to vyprávět jak to bylo, ale jak si to pamatuje hlavní hrdina. Proto zpomalené záběry, zamlžené pozadí, střídání 8 a 35mm materiálu. Dle mého jde o neskutečně vynalézavé dílo, které ale asi bohužel nezanechá v našich končinách větší ohlas. ()
Teď napíšu komentář, který je spíš určen spolukolegům z FAV, kteří se na tento film (stejně jako já) nedívali za účelem vlastního pobavení, ale takřka z donucení (seminární práce). Kdybych si na Paranoid Park vyrazila jen tak do kina, dala bych mu za 2* (no, možná 3*). Protože jsem ale film sledovala s cílem nalezení dominanty a vysledování, jak dominanta ovlivňuje ostatní prvky formy, uvědomila jsem si vnitřní fungování filmu a musela jsem hodnotit mnohem lépe. Proto chápu ta rozporuplná hodnocení.... ()
Minimalistický Van Sant je moja šálka kávy a aj keď ma nie vždy dostane na plnej čiare (ako to urobil pri Slonovi), vždy aspoň remízuje s veľkou úctou k jeho vyspelej, nekonvenčnej réžii. (Okej, možno okrem jeho čudesného experimentu s Psychom, ktorý asi nikto nepochopil.) Malý, tichý, melancholický, uvedomelý filmík. 3,5* ()
Tak nějak nijaký film, který jen klouže a proplouvá jako skateboard po betonu. Všechno to jde až moc po povrchu, a když dojde k pokusu víc se do postavy ponořit, tak se to prostě nedaří a nějak nevím, čí vinou, jestli režiséra nebo představitele hlavní role. ()
Sorry,ale těžká sračka :o) ()
Paranoid park je velmi nevinne vyzerajúci počin, ktorý má osobitný štýl rozprávania príbehu, niekedy sa mierne podobajúcom na scénaristické slučky Mementa, no a keby to nestačilo náročnému divákovi, tak sa stále ešte môže kochať atmosférou poctivo budovanou jednými z najkrajších "snových" scén aké som mal v poslednej dobe vidieť. Na tom má svoj levý podiel nazvučenie ako i hudba, neriadiace sa často synchronizáciou miesta a času. A vôbec nevadí obraz zaplnení pretty boys a girls na kolieskach, čoho som sa pri výbere trochu obával. Možno by to nakoniec Park nedotiahol až na plný počet hviezd, ale zážitok zasadiaci ma pevne do kresla so silou búrky myšlienok, ktorý zaiste režisér neplánoval, si jednoducho vyžiadal daň v podobe úplného sa odovzdaniu plátnu vystavujúc červenú kartu otravným pochybnostiam a ťažkého údelu znudeného filmového kritika, ktorý niekedy až príliš často zastiera náš zrak, pred možnými pôžitkami. Tak a nebol by som to ja aby som sa s vami o tú moju epizódku, ktzorá čo to vypovedá o stave mojej pochrámanej mysle, nepodelil. Zažili ste niekedy to naozaj pravé dejavu? Ak áno, tak určite viete aké prekvapivé môže byť jeho vynorenie sa z tmy podvedomia. A tak práve keď príbeh začne odkrývať vraždu, driemiacu celý čas v pozadí, scéna inak možno pre okolie v kine pôsobiaca v slede vydarených záberov zrazu vo mne prebudila čisté poznanie, ako keby som sa napojil na univerzálny prúd vedomosti po ktorom tak túžia ľudia bažiaci po Nirváne. To čo som videl bol pocit simultánneho bytia raz na dvoch miestach. Jedna realita prítomnosti udupávaná spomienkou včerajšku. A na jazyku nekompromisná otázka, či som už neprekročil hranicu klinického psichyckého zdravia. Spomínam alebo vidím budúcnosť? Kotva reality na míle vzdialená od dna. Po tomto zážitku, s ktorým som sa radšej ani nepochválil spolusediacej kamoške, našiel som odvahu na vyjadrenie svojich pochybností o vlastnom bytí až po filme. A tu ma čakala odpoveď, ktorá ma vrátila späť k ľahkosti lineárneho bytia. Deň predtím na predstavení Tanga s komármi, na ktorom som sa zhodou okolností taktiež zúčastnil sa podarilo pri premietaní pomýliť si cievky s filmom a týmto nedopatrením sa kratučká scéna z Paranoid park vtrela na plátna, aby sa v mojom podvedomí zakopala v barikádach zábudlivosti a vyrútila sa vo vhodný čas do boja o pozornosť v labyrinte spomienok a vedomia.I takéto zážitky robia kino stále jedinečným miestom v každej duši filmového fanúšika. ()
ocenenia : MFF Cannes 2007 - Cena pri príležitosti 60-teho výročia festivalu ()
Reklama