Režie:
Joe SwanbergKamera:
Joe SwanbergHudba:
Kevin BewersdorfHrají:
Greta Gerwig, Andrew Bujalski, Mark Duplass, Todd Rohal, Nathan Adloff, Ry Russo-Young, Kris Swanberg, Kent Osborne, Kevin Bewersdorf, Tipper NewtonObsahy(1)
Hneď po zmaturovaní dostala Hannah (Greta Gerwig) prácu v jednej produkčnej spoločnosti. Býva so svojou spolubývajúcou Rocco (Ry Russo-Young), ktorá je celkom dobrou muzikantkou. Hannah chodí s dvadsaťosemročným Mikeom (Mark Duplass), ktorý jej jedno ráno oznámi, že dal výpoveď v práci, že ho už nebaví hrať v kapele a že chce byť nihilista, dobrý v ničnerobení. Dievča však rozčuľuje, že Mike je vtipný a zabáva ľudí, keď ona sama chce byť tou vtipnou z dvojice. Jedného dňa preto vzťah s ním ukončí. Podarí sa chronicky nespokojnej Hannah, ktorá má navyše pocit, že je voči ľudom neférová a iba ich využíva, nájsť konečne skutočný a uspokojivý vzťah? (sochoking)
(více)Recenze (7)
Druhý pokus pochopit mumblecore a zase bez úspěchu. Hlavní postava opět otravná a "na pěst", příběh nula. Někomu se to líbit může, ale za mě - slabé. ()
Nebudu se tvářit, že jsem to cele pochopila, protože mně se osobně zdálo, že to je už na odborníka z oblasti psychiatrie. Takže souhrnem mě oslovilo asi 15 minut z celého filmu, jinak jsem z Hannah dost rozpačitá a z nervní kamery tentokrát také. ()
Studie chronické nespokojenosti s geniální Gretou Gerwig. Nechápu, co je na tom filmu k nepochopení (viz komentář emma53), podle mě už okatěji Hannah o pomoc křičet nemohla. Doporučuju i volné pokračování Noci a víkendy. ()
Druhý film, na ktorom spolupracovali Joe Swanberg a Greta Gerwig pôsobí na mňa veľmi podobne ako ich o rok neskorší "Nights And Weekends". Ale realita je aj taká, že ten film sa mi páčil predsa len ešte o niečo viac. "Hannah Takes The Stairs" má v jadre dobre spracovaný scenár. Má postavy, ktoré ma zaujali, chcel som to sledovať od začiatku do konca a je to solídna psychologická štúdia hlavnej hrdinky, ktorá pôsobí tak trošku stratená v celom svete. Vie, čo by chcela, ale nevie ako to dosiahnuť, je nespokojná so svojim životom a sama nevie čo s ním vlastne má spraviť. A tak skúša a skúša všetko čo jej život votrie do cesty a hádam na konci niekto zhodnotí, že je skutočne vtipná. Tak ako by to reálne chcela. Treba však povedať, že aj ako mladšia bola excelentná herečka a vedela to predať asi v úplne každej scénke, v ktorej bola. Kedykoľvek má do filmu niečo priniesť, funguje to. Problém je dokopy len ten, že je očividné, že Joe Swanberg mal kameru a nejaký budget, no to je dokopy všetko. Vďaka tomu film pôsobí ako keby bol spracovaný ako home-made film. Možno to tak reálne aj bolo, no po technickej stránke je treba skutočne primárne naučiť sa lepšie snímať zábery kamerou a naučiť sa vyčistiť zvuk, aby neustále nebolo všade počuť šum. Po príbehovej stránke zaujímavé, po technickej ale veľmi amatérske. Hodnotenie: C+ ()
Hannah má problém, ráda by se zamilovala, ale buď není do koho (toho pravého) nebo to neumí. A tak pod povrchem bujarosti se skrývá zmatek a počínající deprese. Film sám nám řešení nenabízí: troubit na trumpetu nahá ve vaně (i když ne sama) jím nejspíš nebude. A tak další Haniny příběhy a pokusy si už musíme "zfilmovat" sami, myslím, že to příliš těžké nebude. ()
Oproti tomu českému pokusu o mumblecore mě tohle vůbec nechytlo. Hannah neví co chce, do konce filmu na to nepřijde a mezitím zkouší začít vztahy s různými kolegy s práce, včetně jednoho, který už od pohledu vypadá jako totální idiot. A pořád tu všichni o něčem mluví. Chápu, mumblecore je na tom založený, ale co dělat, když mě ty dialogy vůbec nezaujaly a ani mě nezajímaly, stejně jako postavy. A kamera jak z home videa (místy byla jak od horšího Triera) mi taky zrovna nesedla. I když se na tom něco zajímavého najít dá, i tak mě nezaujalo, nic mi to nepředalo a když budu chtít mumblecore, radši se kouknu znova na Karel, já a ty. Tam to aspoň nějak funguje. 2* ()
Už od kombinace barev v úvodních titulkách (která se následně zopakuje v obydlí hlavní postavy) se filmem táhne otravnost a taková až zarputilá nepěknost. Nejenom, že se musím koukat na svět, ve kterém všechno (postavy, oblečení, prostředí, kamerové zámery...) vypadá jako z levné nápodoby Bravíčka, ale ještě všichni mluví jako by jim bylo patnáct a vzájemně se znali tak dva dny. Mumblecore s Gretou Gerwig nebo Markem Duplassem si většinou dokážu užít, tady mě to minulo. ()
Reklama