Režie:
John CassavetesKamera:
Al RubanHudba:
Bo HarwoodHrají:
Gena Rowlands, John Cassavetes, Diahnne Abbott, Seymour Cassel, Leslie Hope, Xan Cassavetes, Gregg Berger, Raphael De Niro, Al Ruban, David Rowlands (více)Obsahy(1)
Robert (John Cassavetes) je spisovatel a také alkoholik. Žije v rezidenci v Hollywood Hills, jejímiž obyvateli jsou převážně holky na prodej. Robert nemá na ženy štěstí, vždy se do nějaké zblázní, sbalí ji, jenže pak ukáže svou pravou tvář beznadějného alkoholika a po dívce zbyde jen vůně jejího parfému… Robertova sestra Sarah (Gena Rowlands) se rozvádí a zoufale se snaží získat svou pubertální dceru do své péče. Její bývalý manžel (Seymour Cassel) totiž před soudem prohlásil, že Sarah není kvůli své duševní chorobě schopná se o dceru patřičně postarat. Robert jednoho dne najde svou sestru i s kufry na schodech před svým bytem. A tak ti dva žijí spolu, sdílejí zajímavé spojení, které však vede ke smutnému a bezútěšnému konci… (oficiální text distributora)
(více)Videa (1)
Recenze (18)
První seznámení s tvorbou Johna Cassavetese. Bude to jeden z těch režisérů, na jejichž filmy musí být správné rozpoložení, aby sedly. Pomalu se rozvíjející příběh dvou sourozenců, kteří jsou oba ztroskotaní a semletí životem svým specifickým způsobem - vyhořelý spisovatel/bohém alkoholik a maniodepresivní rozvedená matka, které nesvěřili dceru do péče. Melancholické, humorné, osamělé. "Is love a continuous stream?" ()
Opravdu velice "osobní" Cassavetes a také svým způsobem jaksi optimistický, použil bych snad i slovo sentimentální, i když ne v tom běžném pejorativním smyslu. Cassavetes již tehdy věděl, že mu nezbývá příliš mnoho let a aniž bych byl příznivcem vnášení personálií autora do výsledného díla, na filmu je to znát - a to jeho ne vždy tak dobře skloubeným rozštěpem mezi scénami pesimistické beznaděje a optimistického nevzdávání se života bez lásky. Na jedné straně klasický Cassavetes - samota, trapnost, nuda, alkohol, jež lezou na mozek (Cassavetes ve filmu občas připomíná Gazzaru z "Čínského bookmakera", Rowlands zase připomíná "Ženu pod vlivem"). Na druhé straně až groteskní scény cíleně komediální (Rowlandsová a její kufry). Mezi tím leží střední pásmo komediality, z níž mrazí - opět klasický Cassavetes - v níž se postavy zoufale snaží přesvědčit sebe samé o tom, že štěstí je možné. Otázka zní: proč ve filmu vyvstávají ony uvolněné scény? Asi právě proto, že autor v tušení konce nějak nechtěl na ten "optimismus" a naději zapomenout, myslím si. V tom by nebyl problém, kdyby tyto scény (podle mne) tak trochu nerozbíjely sevřenost celého filmu a oproti jiným C. filmům vytvářely dojem autorské a scénáristické nejednotnosti, jež se dá vysvětlit právě jen poukazem k něčemu mimo film samotný. ()
Onen čirý smutek, který tak krystalicky "vyzařoval" z Ženy pod vlivem, zde dostává jiný odstín. Neboť tentokrát to jsou nikoliv okolnosti, ale jsme to my sami, kdo tento smutek vyvolává. Proudy lásky vnímám jako autorův nejosobnější film a četl jsem ho ve dvou rovinách: je totiž docela možné, že Cassavetes už během vzniku tohoto filmu tušil svou relativně blízkou smrt a rozuměl mu jako svému poslednímu. Několik scén tedy lze (nad)interpretovat jakožto Cassavetesovo loučení s divákem (poslední záběr filmu) nebo s jeho ženou Genou Rowlands (scéna, kde společně tančí před kamerou). A film samozřejmě nepostrádá to typicky cassavetovské tempo napjatější než struna, u kterého máte neustále pocit (a které vás přesvědčuje), že se odehrává něco zcela zásadního. ()
140-minutová óda na marnivost, flákačství, nezodpovědnost, alkoholizmus a mentální rozháranost, která si hraje na ódu na složitost vztahů a hledání či udržení si lásky v nich. S postavami, které první půlhodinu baví poznávat, pak začnou nudit a nakonec soupeří o post nejotravnějších a nejnesnesitělnějších v historii obecně dobře hodnocených filmů (nechápu!). Zkrátit na polovinu a před závěrečnými titulky je nechat všechny tragicky umřít, by film vytáhlo na 3*. Příběh, jaký bývá například v rukou jemnohumorné černé finské komedie milým a s postavami sympatizujícím, se zde v rukou Cassavetese stává nedokoukatelným. Jiné jeho filmy mám přitom rád. [KVIFF] ()
Nakoukávat katalog režijních děl Johna Cassavetese znamená nejprve se obrnit značnou dávkou trpělivosti, ono totiž dostat se na vlnu tvorby tohoto osobitého autora je poměrně velký oříšek. Jeho zcela civilní a přesto naprosto bláznivé počiny nejdou divákovi nikterak naproti. A ačkoliv poslední režisérův ryze autorský počin, Proudy lásky, vznikl pod hlavičkou studia Cannon Group (známého především díky akčním filmům v hlavní roli s macho týpky s krochnama v rukou), rozhodně od něj nečekejte cokoliv odlišného a přístupnějšího. Producenti Golan a Globus se díky Cassavetesovi jen zkrátka chtěli na oko validovat jako tvůrci hodnotného artu. Z řady snímků Johna Cassavetese uvedených v posledních letech v Karlových Varech mě nicméně tenhle chytil asi zatím zdaleka nejvíc. A i tak se zdráhám ho komukoliv hned tak doporučit. [KVIFF 2024] ()
Galerie (27)
Zajímavosti (4)
- V tomto filmu Cassavetes potvrdil, že se mu jeho žena Gena Rowlands stala múzou. Jedná se o pátý film, ve kterém vystupuje v jeho režii. (Pavlínka9)
- V tomto filmu měl hrát i Jon Voight, ale nakonec se v něm neobjevil, protože se nehodlal smířit pouze s hereckou účastí a chtěl také režírovat. (ČSFD)
- Natáčelo se v domě režiséra Johna Cassavetese. (griph)
Reklama