Režie:
Aaron SorkinScénář:
Aaron SorkinKamera:
Phedon PapamichaelHudba:
Daniel PembertonHrají:
Eddie Redmayne, Alex Sharp, Sacha Baron Cohen, Jeremy Strong, John Carroll Lynch, Yahya Abdul-Mateen II, Mark Rylance, Joseph Gordon-Levitt, Ben Shenkman (více)VOD (1)
Obsahy(2)
To, co bylo v roce 1968 zamýšleno jako pokojný protest proti sjezdu demokratů, se změnilo ve vlnu násilí a střetů s policií. Organizátoři protestů, včetně Abbieho Hoffmana, Jerryho Rubina, Toma Haydena a Bobbyho Sealea, byli obviněni z podněcování nepokojů a soudní proces, který následoval, je jedním z nejznámějších vůbec. (Netflix)
(více)Videa (2)
Recenze (402)
„CELÝ SVĚT TO VIDÍ...“ /// Americká (soudní) demokracie v praxi. Ten příběh má krutý vypravěčský tempo. Dost politiky, ale taky ftípky… miliarda dialogů s různou mírou dramatičnosti. Tu navíc později podpoří záběry ze zásahu. Samo, že nechybí dobový záběry. Závěr (chca nechca) musí vzbudit emoce. A to kurva nejsu Američan! Prostě dobrý drama (hlavně soudní), vystavěný na zajímavým příběhu, kterej je vyprávěnej svižně a poutavě. Netflix fakt umí! (aspoň jednou za rok…) /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Jedu jen kusy podle skutečnosti. 2.) V Moskvě si vždycky říkáme… to by se v USA nestalo! 3.) Thx za titule „Pavla Le Roch“ a „vasabi“. /// PŘÍBĚH ***** HUMOR * AKCE ne NAPĚTÍ * ()
Možná nejlepší letošní "netflixovka". Parádní historické soudní drama, kde sice od začátku víte, kdo je "hodný" a kdo "zlý", ale je to natolik tematicky a myšlenkově plné (a nadčasové), řemeslně výborné a herecky excelentní (hlavně Cohen, Rylance a Langella září), že si to snad ani nelze neužít. Dokonce jsem měl pocit, jak kdybych koukal na nějaký "ztracený" film Miloše Formana, v němž téma Vlasů (kritika války ve Vietnamu) pojal po vzoru Lid vs Larry Flynt (soudní pře s volnomyšlenkářským "nepřítelem systému"). Určitě jeden z letošních filmových vrcholů. 85 % ()
Soudní sitcom. Závažné téma, které je však zoufale sterilní, pomalé, užvaněné a bez drajvu zpracované. Jak tohle může být v USA tak oceňovaná pecka, která se má stát instantní klasikou je mimo mé chápání. Chápu mramorizování legendárního procesu, který je pro USA tak citlivé téma, ovšem z filmového hlediska je to na usnutí po 30ti minutách. ()
„Súdny proces s chicagskou sedmičkou” , mi bol vskutku až doteraz absolútne neznámy, skrátka sa tak extrémne dôkladne (ne)venujem aktivistickým agitkám z konca 60. rokov, dvadsiateho storočia, keď som ani poriadne nevedel, alebo si jednoducho už vôbec nepamätal, kto boli vlastne týmito náruživými demonštrantmi, menovite vyberám niekoľko zvučných mien, trebárs - Tom Hayden, Abbie Hoffman, či ešte aj Bobby Seale, ale zase sa celkom vyznám v tých typických, protivojnových náladách, pretože viem, že sa kvôli vojne vo Vietname, vo veľkom protestovalo, a toto je iba »hŕstka« z nich, ktorým to chcela federálna vláda USA i náležite spočítať so všetkými úrokmi, na čele s nahluchlým sudcom, menovcom Juliusom Hoffmanom, že v podstate títo obvinení z podnecovania nepokojov, tvorili nakoniec 3 skupiny, a to konkrétne: Študenti za demokratickú spoločnosť (SDS), Medzinárodná strana mládeže (Yippies) a Národný mobilizačný výbor na ukončenie vojny vo Vietname (MOBE). Na jednej strane máme obžalobu vo federálnom prokurátorovi Richardovi Schultzovi a na strane druhej obhajobu s obhajcom Williamom "Billom" Kunstlerom, spoluzakladateľom Centra pre ústavné práva (CCR), člen rady amerických občianskych slobôd. A medzitým množstvo súdnych pojednávaní, a taktiež i zaujímavejších « vsuviek » , aby sme si to dokázali trochu lepšie predstaviť, čo tomu sprvoti predchádzalo, t. j. nebyť len neustále medzi štyrmi stenami zavretý, ísť sa tiež pozrieť aj von do exteriérov, kde sa už prakticky schyľuje ku stretom s políciou, z čoho automaticky vyplývajú samé zranenia, / čiže samými prestrihmi a flashbackmi, nazriem presne do tejto problematiky, v ultra prehľadnom, retro spracovaní, s naprosto božským obsadením, pod taktovkou Aarona Sorkina, ktorý nielenže napísal pôvodný, štipľavo-ostrý scenár, ako britva, ale si to aj rovnako kvalitne koordinuje i za kamerou, ako režisér s chirurgickým zárezom jedného z najlepších filmov roku, ktorý má asi najväčšiu šancu zabodovať s premyslenou montážou Alana Baumgartena, či súčasne by nemal ostať nepovšimnutý ani jeho scenário, vďaka ktorému som si neuvedomoval hodinky, a už bol „The End” . Zároveň si začínam čoraz viac uvedomovať najmä to, že Netflix sprostredkuváva také počiny, ktoré by inak asi len tak neuzreli svetlo sveta, a preto ho beriem, ako rovnocenného partnera na poli hollywoodských štúdií, ktorým začína byť veľkým konkurentom. Síce nie sú každý deň hody, ale ešte určite nepovedali posledné slovo. The Trial of the Chicago 7 je mimoriadne nadpriemerný film, pred ktorým mám rešpekt ! ()
Aaron Sorkin se jako talentovaný scenárista projevil už svým scenáristickým celovečerním debutem Pár správných chlapů, jejichž scénář adaptoval dle vlastní divadelní hry. Pořádný kariérní boom poté zažil v roce 2010, kdy sepsal scénář pro snímek Sociální síť pojednávající o založení Facebooku a společně s režisérem Davidem Fincherem stvořili jeden z nejuznávanějších filmů dekády 2010-2019 a Sorkin za scénář k tomuto snímku dostal Oscara za nejlepší adaptovaný scénář. Od té doby poté Sorkin napsal scénář k filmům Moneyball a Steve Jobs a i přesto, že mám k těmto filmům své výhrady, tak se jim po stránce scénáře a především Sorkinově elegantní práci s dialogy nedá jednoduše vyčíst nic. Zásadní zlom přišel v roce 2017, kdy Sorkin realizoval svůj celovečerní režijní debut Velká hra, kde ukázal, že krom klasicky dobrého scénáře též obstaral zajímavě zrežírované drama, které působilo jako zajímavý mix filmů, který částečně jako by vypadal od Davida Finchera a částečně Martina Scorseseho. Velká hra nebyla dokonalý film, přesto ale předvedla, že by rozhodně stálo za to Sorkina jako režiséra sledovat. A na jeho nový scenáristický a zároveň režijní snímek konečně došlo letos. Sorkin si ve svém druhém režijním filmu tentokráte vzal na paškál soudní procesy v Chicagu v roce 1968 s osmi obviněnými demonstranty. Pro studio Paramount Sorkin připravoval snímek plný známých a velmi dobrých herců- Sacha Baron Cohen, Eddie Redmayne, Joseph Gordon-Levitt, Michael Keaton, Mark Rylance, John Carroll Lynch nebo čerstvě vycházející Yahya Abdul-Mateen II, kterému se v Hollywoodu dostává čím dál tím větších a zajímavějších rolí a ujmul se tak tématu, kolem kterého se dříve motali režiséři jako Steven Spielberg, Paul Greengrass nebo Ben Stiller. Dle původních plánů měl film dnešním dnem odstartovat v kinech, COVID-19 ale razantně změnil plány a nakonec film za 56 milionů dolarů (rozpočet samotného filmu byl přitom 35 milionů dolarů) odkoupil Netflix, který ho čerstvě vypustil právě dnes- 16. 10. 2020. A můžeme oficiálně začít litovat, že tak učinil, protože jsme přišli o potencionálně velmi výživný zážitek na velkém plátně. Chicagský tribunál je povedené soudní drama, které se může pochlubit klasickými Sorkinovy bravurními dialogy a skvěle napsanými a zajímavými charaktery. Většinu času se film odehrává přímo v soudní síni a to jí vůbec svým zpracováním neubírá záživný nádech, který se skvěle prožívá právě díky těm zajímavým charakterům a dalšímu úžasnému Sorkinovu scénáři. Především díky aktuálním nepokojům spojenými se smrtí George Floyda bude Chicagský tribunál i přes své pojednávání o 50 let starých demonstracích a následných soudních procesech částečně aktuální. Tenhle film stojí a padá na úžasném výkonu Sachy Barona Cohena. Tenhle britský komik proslavený především ztvárněním Borata či Aladeena už před tímto snímkem dokázal, že mu vážnější poloha nedělá problém, v roli Abbieho Hoffmana je ale Cohen jednoduše skvělý a kdyby náhodou Cohen bojoval o Oscara za nejlepší herecký výkon tak se divit určitě nebudu. Cohen zde všechny vážné momenty uhrává na jedničku a jedná se o jednoznačnou castingovou trefu do černého. Jeremy Strong je velmi fajn jako Hoffmanův přítel Jeremy Rubin a především si jako dvojice s Cohenem sedli. Joseph Gordon-Levitt tu též dostává možnost zazářit a ukrást si některé momenty pro sebe a role ostrého právníka mu překvapivě sedne. Mark Rylance též opět ukazuje jak dlouho přehlíženým hereckým talentem byl a společně s Cohenem je jasnou hereckou jedničkou filmu, Michael Keaton se zase pořád veze na vlně zajímavých rolí, které ztvárňuje svým specifickým charizmatem a opět si všechny (v tomhle případě dvě scény) krade pro sebe. Frank Langella tu bravurně ztvárňuje zlého soudce a Yahya Abdul-Mateen II utvrzuje pozici výrazného vycházejícího hereckého talentu, zatímco John Carroll Lynch pozici nedoceněného herce. Jen Eddie Redmayne mi v roli Toma Haydena moc nesedl a patří mezi nejméně výrazné členy hereckého obsazení, což je vzhledem k tomu, že mnohokrát svůj herecký talent předvedl tak trochu překvapením. Sorkin jinak tohle soudní drama nutně neprezentuje jako zcela vážné drama, ale natočil ho s uvolněnější atmosférou a svižným tempem, díky kterému by si Chicagský tribunál mohl najít fanoušky snadněji než by se mohlo zdát. Přesto všechno ale filmu nechybí bravurní emoční vygradování, skutečná bravurní atmosféra přímo sálající ze soudního přelíčení či flashbacků do nepokojů a především skutečně mrazení z dialogového ping-pongu, který Sorkin ve svém scénáři vypracoval. Dobová atmosféra z filmu přímo sálá a Sorkin zde bravurně zakomponuje Stranu černých panterů, odkazování na v době zasazení filmu pořád čerstvá úmrtí Roberta Kennedyho a Martina Luthera Kinga či v té době velmi aktivní skupinu hippies. Naprosto elegatně využívá archivní záběry a flashbacky v rámci soudních procesů a skutečně to vypadá jako práce neskutečně talentovaného vypravěče. Ze Sorkinovy novinky atmosféra končících šedesátek jednoduše sálá. Sorkinova novinka je vizuálně překrásná, soundtrack Daniela Pembertona lahodí uší a celkově bude Sorkinova novinka bezpochyby patřit mezi nejvýraznější filmy roku (do kterých by se podle mně řadila i kdyby náhodou COVID-19 vůbec nebyl). Přesto všechno ale úplně nadšený z Chicagského tribunálu nejsem, protože jsem pořád čekal ten finální tah na branku. Ten finální tah na branku, kdy mi Sorkin předvede, že skutečně z velmi podstatného a zajímavého tématu podaří vykreslit skutečně už teď jeden z nejzásadnějších filmů nadcházející dekády, kterým ale nebude. Těch postav je ve finále možná až příliš a Sorkinovi se nedaří každé postavě vyvážit ideální čas (Moc Redmaynea, málo Mateena). A i přesto, že jsem ve finále cítil z Chicagského tribunálu emocionální zážitek velmi silný, k úplnému dojetí či uvědomění si, že jsem viděl skutečně plnohodnotný filmařský zážitek jsem přece jen nedošel. Přesto všechno je Chicagský tribunál ztělesněním skvělého scénáře, parádních hereckých výkonů, zábavného a svižného vyprávění a především prodání známé americké události nejen novým generacím, ale případně i nezainteresovaným zahraničním lidem. Sorkinova novinka má v tomhle ohledu funkci informativní a je to funkce informativní, která je zároveň skutečně záživná. Především mi ale přijde, že po filmařské stránce Sorkin oproti svému debutu ještě přece jen vyspěl (je to rozhodně uhlazenější film) a dost možná to příště do třetice konečně bude ta zároveň skvěle napsaná a zároveň filmařsky úžasná pecka. U Chicagského tribunálu mi k tomuhle výsledku přece jen ještě něco chybí, od takového výsledku ale rozhodně není daleko a většinu těch oscarových nominací Chicagský tribunál posbírá zcela právem........ () (méně) (více)
Galerie (51)
Zajímavosti (13)
- Štyria herci, ktorí hrajú Americké postavy vo filme, sú v skutočnosti Briti (Sacha Baron Cohen, Eddie Redmayne, Alex Sharp a Mark Rylance). (belinko)
- Seth Rogen se měl původně zhostit role Jerryho Rubina, kterou nakonec ztvárnil Jeremy Strong. Jonathan Majors pak měl ztvárnit Bobbyho Sealea, nahradil ho však Yahya Abdul-Mateen II. (NiWi)
- Scéna na konci filmu, kdy čte Tom Hayden (Eddie Redmayne) jména amerických vojáků, kteří zemřeli během soudního procesu, není pravdivá. Ve skutečnosti četl jména David Dellinger (John Carroll Lynch) v dřívější fázi procesu, než byl umlčen soudcem. A čtena byla jména jak amerických, tak vietnamských obětí války. (Clik)
Reklama