Obsahy(1)
Autobiografický hrdina Ari se vydává za dávnými známými i dalšími lidmi, kteří mu mohou prozradit, jestli kdysi byl při krutých masakrech v palestinských uprchlických táborech Sabra a Šatíla. Netradiční dokument je po snímku Persepolis další animovaný film o nedávných dějinách Blízkého východu – stejně poutavý, dojemný i hrůzný. [43. MFFKV 2008] (oficiální text distributora)
(více)Recenze (463)
Tam, kde by jiné filmy s podobným tématem sázely na otevřené násilí a drásavou syrovost, pracuje Valčík s Bašírem s obrazotvorností a velkou část své sdělnosti ponechává v implicitní rovině. ___Válečné momentky a snové scény jsou naprosto úžasné a fascinující, animovaná forma přitom jejich působivost zesiluje na maximum. Obrazová estetika Folmanova filmu upomínající na určité techniky komiksové kresby je pohlcující a úžasně expresivní, funkčnost jejího použití pak vyloženě neuvěřitelná (viz. Tetsuo). Pravděpodobně nikdy už nezapomenu na vzteklé psy běžící ulicemi, kolonu tanků Merkava jedoucí k Bejrútu za zvuků veselé písně o Libanonu, nebo na absurdní honičku na červený Mercedes. Pradoxně ve chvíli, kdy se snímek začal věnovat jedné z nejhrůznějších události celé libanonské války, vyvraždění uprchlických táborů Šabra a Šatíla, se pro mne jeho emoční apel poněkud snížil a závěrečné autentické záběry mě minuly úplně. Ale věřím, že izraelské publikum bude na tohle jitření ran citlivější. 90% ___PS: Po druhém zlédnutí, tentokrát v kině, už zafungovala i ta závěrečná třetina, respektive její animovaná část - dokumentární apendix Valčíku s Bašírem prostě nesedí, to mi nikdo nevymluví. ()
Oscar 1 nominace: Cizojazyčný film . . . . . ..... .... ... ... Zlatá Palma - výběr ()
Hodnoceno jako film o historických událostech a politickém tématu jde o výraz poraženeckém syndromu, ne nepodobný tomu, jenž má Amerika z Vietnamu. Ale chápu to spíše jako umělecké zamyšlení nad tím, jak pracuje paměť. Ari Folman přišel na geniální řešení, které zřejmě nemá v dějinách kinematografie obdoby. To, co si člověk nepamatuje, si může nakreslit. Jde o rekonstrukce minulosti skrze animaci - opětovné oživování, obrazy, které nejsou úplně realistické. Působí to vlastně i dost cool - právě v onom původním významu distancovanosti od tématu. Postupně se ale odstup zmenšuje a na konci přijdou dokumentární záběry z BBC a řízne se do živého. Za posledních několik let jsem neviděl film, který by automatičtěji spouštěl silné emoce, aniž by přitom šlo o citové vydírání. ()
Tento dojemný film není jen dalším dokumentem o válce, ale netradičně podaný snímek ve vydařené detailní animaci se skvělou hudební podporou skladatele Maxe Richtera. Ari Folman se po 20 letech rozhodne vyhledat své bývalé spolubojovníky a prostřednictvím kolektivních útržků vzpomínek jednotlivých osob tak oživit ty své. Na rozdíl od syrových záběrů, které máme možnost zhlédnout na konci filmu, kreativní animované zpracování vzpomínek, umožnilo Bashirovi ukázat divákům válečné hrůzy bez větší újmy na zdraví. Kombinace vizuálního podání od klasicky ručně kresleného zobrazení až po 3D animaci tak dostává nový rozměr a scéna vylodění vojáků za hudebního doprovodu skladby "The Haunted ocean" byla pro mě silným emocionálním zážitkem. Bashir je ale především protiválečným tahem o invazi a následném masakru palestinských civilistů, který se odehrál v září roku 1982. Jedná o surrealistický snímkem plný emocí, vyprávějící příběh skutečných událostí našeho světa, kde hlavní roli hraje smrt, smutek a snové představy. (9/10) [MFFKV 2008] ()
„Dokud maluješ, je to v pořádku, ale nenatáčej“ zní prosba jednoho z režisérových přátel a je to zároveň nejlogičtější opodstatnění animované formy. Folman si může dovolit ukázat nám nepřikrášlenou pravdu, ale zároveň má obrovský rezervní prostor pro vlastní fantazii, pro ukázáni záběrů, které by jako dokumentarista nikdy nezískal. Sledujeme jakousi objektivní realitu subjektivním pohledem. Reálné události nám vyjma té poslední, zlomové, nejsou zprostředkovány stylem důsledné rekonstrukce, nýbrž nesouvislých úlomků paměti, do níž se vždycky nejvíce zaryjí ty nejvýraznější momenty. Jiné jsou z ní zase vytlačeny kamsi do podvědomí, jehož probádání je Folmanovým cílem – chce najít vnitřní jistotu, oddělit noční můry od skutečně prožitého. Rozdíl mezi obojím stírá důsledně (titulní valčík je toho dobrým důkazem). Prolínáním snu a reality jakoby neustále zpochybňoval možnosti našeho poznání. V závěru podaným důkazem, že si nevymýšlel, nás vrací nohama na zem, je to jako náhlé probuzení. Když vezmeme v potaz nadále nejistou situaci v Gaze, lze dokonce mluvit o dvojím probuzení – z filmu animovaného do filmu dokumentárního, z filmu jako takového do okolní nefilmové reality. Marně bych mezi loňskou produkcí hledal něco audiovizuálně oslnivějšího a v hledání nových cest (sebe)poznání originálnějšího, za poněkud nešťastné však považuji zakomponování elementů tradičního dokumentu (především výpovědi mluvících hlav), které Valčík štěpí na dva značně odlišné snímky. Soudě dle vlastního, nijak výrazného emočního zážitku, nelze vycházet vstříc pravdě i divákovi. Ne současně. Chápu ale, že jde do jisté míry o problém individuální, závislý na přístupu každého diváka: chci sledovat napínavé drama s nečekaným vyústěním, nebo pokus pravdivě vypovědět o jedné pozapomenuté kapitole dějin? Nějak jsem se nedokázal rozhodnout. 80% Zajímavé komentáře: Tetsuo, Renton, Marigold, kiddo, Niktorius, kikuka ()
Někdo o tom mluvit nechce a někdo zase svoje vzpomínky rád zveřejní do takovéto podoby, která určitě pro plno lidí bude plnohodnotným zážitkem a zajímavou výpravou do světa lidí, které pomalu celý svět nechápe. Naprosto chápu, že film je kreslený, protože kdyby nebyl, nevím, zdali by plno diváků dokázalo pár scén bez problémů zkousnout, na druhou stranu i animace samotné je hodně zajímavá a nekonvenční a proto dokáže Valčík s Bašírem na plno chytnou a nepustit. I když s tím někdo bude mít problémy. Já neměl a se zaujetím jsem na příběh, nebo spíš vyprávění koukal. Tento film si oskara a další hodnocení určitě zaslouží, protože ne každý je schopný takto o svém životě promluvit. To co se tady objeví totiž jen tak někdo na plátno s plnou syrovostí nedokázal vměstnat snad ještě nikdy. Až nyní. ()
║Rozpočet $1,5milióna║Tržby USA $2,283,849║Tržby Celosvetovo $11,122,369║ Pohľad na vojnu z úplne inej stránky než býva zvykom prináša nezvyčajne silný zážitok, k tomu nesmierne dopomáha aj prvotriedna animačná stránka filmu a prevedenie príbehu budovaného cez stratené spomienky v mysli postupne gradujúce k veľkej tragédii. Veru ďalší smutný pohľad na krvavú etapu ľudstva o ktorej by sme v našich končinách asi nevedeli, keby autor filmu takéto niečo silné nenatočil, záver filmu hovorí sám za seba. /videl v kine: 80%/ (videl na festivale Cinematik 2009) ()
Dynamika animace prolnutá s perfektním soundtrackem, strhujícím půdorys o hledání vlastní paměti prosycený životním pocitem a postojem ne nepodobným americké reflexi Vietnamu v 80. letech. Neustále to jiskří kdesi na hranici dokumentárnosti a animáckého artu (estetika obrazu je moderní, jednoduchá a neskonale působivá). Co je však na Baširovi nejlepší? Určitě jednoduchá metafora a narativní trik v jedné figuře – hledání paměti jako malování, prostředkování traumat "vzdalujícím objektivem" animace... a nakonec zhroucení všech bariér tváří tvář drastické realitě. To, že ona "realita" je totožná s tím, co denně sledujeme s výrazem nezúčastněných pozorovatelů v přívalech zpráv, je jen sarkastický podtón jako malý velký bonus filmu. Valčík s Bašírem vrcholí tak působivě jako málokterý válečný film. Ari Folman bravo! ()
Dokáže být animovaný snímek lepší než jeho hraná varianta? Valčík ukazuje, že ano. Z animace nikdo nedostal tolik emocí a působivých obrazů, jako právě Ari Folman, který "dokumentu" o masakru palestinských uprchlíků dal nezaměnitelnou tvář. Vedle krásného obrazu se neztrácí ani hudba, která je velmi příjemná a klasika v podobně laděném filmu potěší a překvapí svoji "nadčasovostí". Animace nejen, že "zjemňuje" dané téma a člověk si říká "je to jen kreslené..." působí skvěle a s jakousi nostalgií se postupně blíží k pointě celé cesty za vzpomínáním. Filmu, je určitě vynikající, ale nemohu říct geniální. Přestože je forma vypracovaná do posledního detailu, některé okamžiky a slabší místa, při kterých jsem pouze a jen čekal a čekal až postavy zopakují stokrát řečené a půjdeme dál, prostě na celkovém výsledku ubírají. Konec je jinak velmi působivý a syrový a dává rychle zapomenout na barvičky, které předtím představovaly krev, mrtvé a zničené domy.... ale ty emoce zůstávají. ()
Scénář: Ari Folman .. Není aktuálnějšího filmu, který, byť nepřímo, byl napojen na současný segment nekonečného válečného stavu v Izraelsko - Arabském konfliktu (míněna válka v Gaze, 29. prosince 2008 - 18. ledna 2009, prozatím). _____ Folmanovo protiválečné pojetí Vals Im Bashir, jako animovaného autobiografického dokumentu o hledání vlastní paměti a jejího tematizování je vskutku geniální a řádně sugestivní záležitostí. Nejde jen o emocionálně silné výpovědi o válečných událostech, jakožto o celkový nádech surreálna, ve kterém se pod nátlakem krutých událostí postupně rozpouští vzpomínky, které od počátku potlačuje vynucená apatie k smrti a strachu v boji, posílená následnou podvědomou snahou raději všechno vymazat z paměti. Někdy se to podaří, ale většinou ne. Zvolená obrazová forma mi bez problémů sedla, je dostatečně apartní a s pomocí fascinující hudební složky (Haunted Ocean na mě měl podobně ohnivě zdrcující účinek jako Surface Of The Sun v Sunshine) tvoří nevšední zážitek. Jsem zvědav, zda někdy najdou obě znesvářené strany svůj klid. Fatální momenty jejich válek nechť jsou k vidění všem. Nemělo by se na ně zapomínat, jen mám obavu, že se naproti povědomí budou ještě mnohokrát opakovat… _____ „Válka je neuvěřitelně zbytečná věc. Nejde tu o slávu ani o hrdinství. Zpravidla nějaký mladíček jde a neví kam; střílí, aniž ví na koho; je zabit nebo zraněn, ani neví kým.“ ()
Vynikajuci mix pristupu hraneho a dokumentarneho filmu, ktory rovnako ako o vojne vypoveda a priblizuje aj proces ukladania spomienok a nasledneho "rozpominania sa". Prebudenie na konci filmu z fikcie animacie do krutosti reality tak nie je citovym vydieranim ale nazornym predvedenim predtym vo filme opisaneho. Velmi silne. ()
Nezvykle stylizovaný art dokument udivuje jak svou animovanou formou, zajímavou stylizací ovlivněnou videoklipovou estetikou, tak i netradičními filmovými postupy (Kubrickovská kombinace úchvatné vážné hudby a otřesného drastického záběru), dokonalým hudebním doprovodem (s texty rockových písní, které mluví za vše - ,,Dnes jsem bombardoval Sidon / mezi mraky kouře při svítání / skoro jsem šel domů v rakvi..."), ale především silným antimilitaristickým vyzněním - ten finální přechod v autentické dokumentární sekvence byl zdrcující... Neřekl bych, že historická analogie jsou především Spojené státy v období po válce ve Vietnamu, analogii bych spíše hledal v té nejparadoxnější možné - poválečné sebereflexi německého národa tváří v tvář hrůzám holocaustu - národ, který byl více než z poloviny Němci vyhlazen, nyní v jiné civilizační etapě sám otevřel bránu peklu genocidy... Výjimečný, hluboký film... Podobné filmy: Persepolis ()
Ari Folman má pravdu v tom, že paměť je mrška podšitá. Tak například ta moje mi stále připomínala, že tohle již znám odjinud. A byť třeba ne v tak lákavé formě (a z jiného místa/období), tak rozhodně pravdivěji i upřímněji. Když už tedy animované blízkovýchodní vzpomínky pamětníků "něčeho velkého a závažného", tak v podobě Persepolisu. Z toho člověk aspoň cítí nějakou duši a ne pouze chladný kalkul (nic jsem o tom nevěděl, ale že na konci budou ukázána zvěrstva i neanimovaně mi bylo jasné takřka ihned), který až příliš okatě sází na to, že díky formě a závažnosti sdělení mu projde takřka vše včetně nudy. No, u mě teda neprojde. ()
Fenomenální vizuální nářez s hutnou hudbou a poctivou dávkou německého porna. Začátek s běžícíma čoklama mě fakt připoutal. Hodně mě zaujaly ty řeči ohledně paměti, jak si lidi dotvářejí vzpomínky atd. V ději je s pamětí vůbec chytře manipulováno a celý koncept je dosti originální. Samotné vyvrcholení je patřičně mrazivé, ale kvůli všeobecnému hypeu už jsem to čekal. No ale hlavní důvod, proč na to jít, je ta animace. ()
Film, jehož jednotlivé složky jsou mnohem lepší než výsledný dojem ()
VALČÍK S BAŠÍREM nedosahuje emociální působivosti a drtivosti jako REDACTED, ve kterém se vyprávělo o mediální (re)prezentaci války, ale jako kombinace animovaného filmu s dokumentem se jedná o velice důslednou podívanou, jež ale nedrží moc pohromadě. Zaujme již nápad rekonstruovat paměť prostřednictvím animace, protože si i neexistující vzpomínky vytvoříme na základě podnětů, ale chybí mi větší pohrávání si s divákem (jako je tomu ve scéně rozhovoru o fotografii z lunaparku, kdy v druhém plánu onen lunapark můžeme vidět - nebo jsem si ho tam přimyslel?). Zamlouvá se mi vypravěčská důslednost a důmyslnost, což je něco, na co dojela také nezvykle animovaná, k politickým otázkám se vyjadřující Satrapiová v PERSEPOLIS, ale takové Linklaterovy filmy jako WAKING LIFE či SCENNER DARKLY na mě více dýchnou atmosférou a donutí se zamyslet. A osobně mám problém s přístupem hlavního hrdiny, kdy buď otřesné zážitky vytěsní, nebo nad nimi smutní. 8+/10 ()
Dobré ráno Libanone. Ať se splní Tvé sny. Ať skončí Tvé noční můry. Tvoje přítomnost je požehnáním, Libanone. Jsi rozerván na kusy. Vykrvácíš v mém náručí…… Pod záminkou ztráty paměti mužů, kteří v Libanonské válce odehráli ,,svoji roli“, oživuje Izraelský režisér paměť ostatním a neznalé poučuje. Zajímavá animace, solidní tempo vyprávění, téma celosvětové, ale přeci jen názvy jako Osvětim, Dachau, Terblinka se mnou pohnou více. PŘÍBĚH **** HUMOR ne AKCE ** NAPĚTÍ ** Co uvidíme (možná) příště? Každá země, jenž vedla válku, má svoji temnou minulost. Paměť nepotřebuje oživovat jen lid Izraele!!! ()
Kdyby Joe Sacco nepsal komiksy, ale točil filmy, vypadaly by přesně takhle. Ovšem Sacca (nebo klidně Satrapiovou), který ve svých knihách pečlivě překresluje i dobové fotografie, by nejspíš nikdy nenapadlo zahodit své pečlivě stylizované, surreálné a přesto o realitě stále ještě vypovídající dílo s vlastním funkčním světem ve prospěch laciné manipulativní šarády s reálným záznamem – nevzpomínám si na žádný jiný film, který by mě jednu chvíli měl se spuštěnýma kalhotama v hrsti a následně mě vytrhl z atmosféry tak, že jsem snímek i autora posílala do horoucích pekel. Myšlenka naroubovat rozpomínání hlavní postavy na přibližování filmového světa realitě, není vůbec špatná, ale toto není de Palmovo Redacted, kde právě přiznání reality je emocionálním vrcholem snímku; tady si odbudeme celý hrůzný klimax animovaný, vše se propojí, zapadne do sebe, a násilně to cpát na roveň nováckého živého přenosu je tudíž tak trochu zbytečné. Po stažení ořežu závěr a možná pak dám i 5*. ()
Tak takovejhle animovanej film se jen tak nevidi. Jsou tady vlastne dve linie pribehu. V jedny vidime ruzny sceny z valky a v druhy linii se hlavni hrdina po letech bavi s bejvalejma vojakama a snazi se vybavit si vzpominky na boje a masakr. A to je prvni problem. Ty sceny valky jsou totiz v animovany podobe naprosto perfektni a atmosfericky, ta animace je jednim slovem uchvatna, navic do toho hraje paradni hudba, jenze vzdycky to pak preskoci na nejakej rozhovor a cela atmosfera jde do hajzlu. A nepomuze ani fakt, ze to diky tomu ziskava az takovej dokumentarni pohled. Dalsi problem je zaverecnejch dvacet minut, kdy uz se zacina hlavnimu hrdinovi vybavovat ten nejvetsi masakr, jenze to je tak neskutecne ukecany, ze ani silnej zaver, ani prepnuti do "hranyho" rezimu to proste nezachrani a v zaveru film spis nudi. Ale i tak se jedna jak o perfektni animak, tak o perfektni valecnej film. ()
Ať se jedná o hrdinný boj palestinského lidu proti izraelským okupantům, či oprávněnou izraelskou odpověď na palestinský terorismus, tak se jedná o velmi zábavný válečný animák. Tedy s výjimkou závěrečného masakru, kvůli jehož naléhavosti byl evidentně snímek natočen a jehož odklon od zábavy k tragédii pro mne znamenal ztrátu hvězd. ()
Reklama