Režie:
René VilbreScénář:
Ilmar RaagKamera:
Mait MäekiviHudba:
Jimi TenorHrají:
Rasmus Kaljujärv, Doris Tislar, Marilyn Jurman, Hele Kõre-Kõrve, Tambet Tuisk, Margus Prangel, Johannes Naan, Nikolai Bentsler, Märt Avandi, Jaan Rekkor (více)Obsahy(1)
Adaptace románu Sasse Henna Byl jsem tady. První zatčení (Mina olin siin. 1. esimene arrest, 2005), jednoho z nejvýznamnějších estonských literárních děl posledních let. Sedmnáctiletý Rass vyrůstá na jednom z estonských předměstí. Postrádá pevné rodinné zázemí, jeho rodinou je parta mladých lidí, kteří nemají daleko ke krádežím. Nedílnou součástí jejich života jsou drogy. Do obchodu s nimi se zaplete i Rass, když přistoupí na jejich distribuci. Z malého množství se najednou stane dvoukilová zásilka, za niž ke vší smůle nedostala mafie zaplaceno, a tak je připravena tvrdě vymáhat dluhy… Příběh o jednom dospívání se odvíjí retrospektivně, nad listem papíru, na nějž Rass ve vězení zaznamenává své vzpomínky. Kamera je zprostředkovává v reportážně nervní stylizaci, časté je i zmnožování filmového obrazu, které zvyšuje tempo vyprávění, u něhož lze předpokládat reálný základ. (MFF Karlovy Vary)
(více)Videa (1)
Recenze (17)
Estonské drama o sedmnáctiletém chlapci jménem Rass, který se o sebe kvůli absenci rodičovského zázemí musí starat sám. Žije v noci, přes den spí na školní lavici. Kradení benzínu z pump ho živí do té doby, než při honičce s policií zničí půjčené auto. Touto nehodou nastartuje Rass koloběh událostí, které mají pro něj i jeho okolí katastrofické následky. Východisko ze své neúnosné finanční situace totiž vidí v obchodu s drogami. Tento naturálně laděný snímek režiséra René Vilbre má zprvu rozhodně velký potenciál. Uvedení do temného podsvětí plného násilí a alkoholu je působivé. Diváka do depresivní nálady uvrhne lehkost, s níž se Rass stává závislý na ruském drogovém dealerovi (Mimochodem jedna nejodpudivějších a nejnechutnějších postav, kterou měli v poslední době návštěvníci brněnského Artu možnost vidět.) bez možnosti svůj osud nějak změnit. O své morální hodnoty ale Rass nepřichází ani pod největším tlakem. Zajímavá úvodní zápletka však bohužel postupem času ztrácí na dramatičnosti a celá atmosféra upadá a bledne. Během celého filmu se režisérovi i přes stále tíživější Rassovu situaci nepodaří z diváka dostat hlubší emoce, což je velká škoda. Snad je to špatnou hudbou (rozhodně nejslabší stránka celého filmu), možná poměrně nudnými dialogy. Zbytečné přerušení dobře se rozjíždějícího příběhu, představuje milostná dějová odbočka, která, přestože se snaží být srdceryvná, je pouze bezvýznamnou epizodkou nehrající ve zbytku filmu roli. Příběh bohužel končí prvoplánově a musí zklamat všechny, kteří už film podobného žánru někdy viděli. I retrospektivní narace si hraje na něco víc, než je. I přes to vše stojí za to Byl jsem zde vidět. Role jsou rozděleny rozvážně, všichni hlavní herci podávají velmi kvalitní výkony. Nechybí povedená automobilová honička, mnoho bitek a drogových dýchánků. Navzdory opravdu nepromyšlenému konci je děj dynamický, svižný. Z kina si divák odnáší velmi zvláštní pocit nejistoty a smutku tajemně se mísí s radostí z toho, že večer má kam složit hlavu. ()
Dost zajímavý a originální námět si připravili tvůrci z Estonska. Za sebou mám tak třetí film, který jsem z této země měl tu čest vidět. Přičemž Byl jsem tady momentálně stojí na druhém místě. Klass je holt jiná klasa a Krvavá revoluce se zase trošku nepovedla. Přesto ale tenhle film má hodně Skandinávie v sobě. Je depresivní a má brutální konec, který vyrazí dech. Škoda jen těžšího rozjezdu, který ale rozlomí parádní akce. Přes svojí délku se do toho ale dá dostat vcelku dobře. ()
„Každý by měl jednou v mládí poznat, že přichází smrt. Jedině pak může počítat s tím, co se doopravdy může stát.“ A životní styl hlavního hrdiny Rasse má nakročeno ke smrti rozhodně více než slibně aneb kdo s čím zachází, tím také schází…Povzbuzen faktem, že mě doposud žádný estonský film vyloženě nezklamal, pustil jsem se do sledování Byl jsem tady. Už samotný začátek mi dal rychle najevo, že se režisér René Vilbre snaží o sebevědomou, svěží, moderní a „cool“ podívanou, která…ovšem začala po nějaké době poněkud kulhat a ukazovat také své občasné nedostatky. Že film neměl zase tak extra táhnoucí příběh mi příliš nevadilo, spíš jsem s postupným zklamáním sledoval vývoj hlavního hrdiny, ze kterého se v mých očích stával čím dál víc nesympatický pozér. Přišlo mi, že si tak trochu sám sobě něco nalhává a konkrétně jeho motivaci ohledně Olarovy nevlastní sestry jsem měl problém uvěřit. Hořký konec nebyl špatný, u filmu jsem se nenudil, ale výborný náběh mu nevydržel a já končím na slabším průměru. ()
Viděno během Challenge Tour 2015: 30 dní se světovou kinematografií. Film číslo 6 - Estonsko. První třetina byla svižná, rychlá, měla správný náboj, druhá třetina se tak nějak zacyklila a třetí třetina už byla dost přepálená. Celkově z toho tedy vychází průměr. Estonsko tenhle film navíc nevystavuje zrovna pozitivní vizitku, kdyby se na něj díval lehkověrný divák, musí nabýt dojmu, že Estonsko je plné mladých kriminálníků, drogových dealerů, zneužívaných dětí, lehkých holek a rezignovaných dospělých. Můj druhý estonský film v životě a paprsek nadějě aby člověk hledal jako jehlu v kupce sena. A mrzí mě, že jsem ani v jednom z obou filmů neviděl "Tři sestry". ()
tri hviezdicky za to, ze z estonskej kinematografie sa toho vela k nam nedostane a toto malo ambicie.....ohviezdickovat ich naplnenie vo filme uz by bolo horsie, miestami som sa stracala, miestami nudila, miestami zasla nad tym, ze niektore finty a filmove klisarny sa este stale pouzivaju....nedotiahnute motivy, nepochopitelne a schematicke konanie postav....ale - dobra hudba a vyborne "kulisy"... ()
Reklama