Režie:
Ján LackoKamera:
Václav HuňkaHudba:
Tibor AndrašovanHrají:
Jozef Kroner, Martin Gregor, Eva Krížiková, Ondriš Jariabek, Adam Matejka, Karol Skovay, Hana Meličková, Emília Haľamová, Tibor Bogdan, Jindřich Láznička (více)Obsahy(1)
S poctivostí nejdál dojdeš… do vězení... Satirickou komedii jakoby vystřiženou z doby nejslavnějších filmů Vlasty Buriana či Oldřicha Nového natočil Ján Lacko v roce 1958 podle divadelní hry Ivana Stodoly „Jožko Púčik a jeho kariéra“. Odehrává se v Bratislavě v roce 1930 a hlavním hrdinou je skromný a naivní pokladník spolku Humanitas Jožko (J. Kroner), který se ocitá v obležení lidské proradnosti a pokrytectví. Jednoho dne má do banky vložit vklad čtyřiceti tisíc, ale když u okénka vytáhne obálku s penězi, zjišťuje, že v ní žádné nejsou. Při výslechu se ukazuje, že pachatelem zpronevěry může být kdokoliv, kdo s obálkou přišel do styku. Tedy on, předsedkyně spolku (H. Meličková), správce Rohatý (M. Gregor) nebo sekretářka Věrka (E. Krížiková), do níž je Jožko zamilován. Nikomu se odcizení nedaří prokázat, až na další chybějící dva tisíce, které si správce od spolku vypůjčil a Jožko při své dobrosrdečnosti vezme vinu na sebe jakožto zodpovědný pokladník. Za to má jít do vazby a rázem začne být podezřelý i z krádeže peněz z obálky. Vůbec nikdo mu nevěří a všichni chtějí, ať se raději přizná. Při všech těch prosbách si náhle uvědomí, že by z jeho přiznání každý profitoval, a pomáhat druhým je přece Jožkovi vlastní… (Česká televize)
(více)Recenze (42)
Statočného zlodeja som si po mnohých rokoch pozrel iba preto, aby som zmenšil rozdiel medzi hodnotenými a komentovanými filmami. Po zbežnom pozretí som usúdil, že dve hviezdičky tomuto starodávnemu slovenskému filmu úplne stačia, pretože moralitka v ňom obsiahnutá ma nezaujíma, mladý Jožko Króner sa predstavil v polohe, ktorú neobľubujem a tak jediné, čo ma trochu zaujalo boli zábery zo starej ošarpanej Bratislavy. ()
Pozoruhodná slovenská reflexe neorealismu - zhruba tak se jeví existenciální drama slovenského úředníčka spíše z první Československé republiky. Króner - Jožo - tu jasně vévodí řadě dalších dobrých slovenských herců starší generace. Bukovčanův scénář a Lackova režie jsou dalšími démanty tohoto skvostu. Škoda, že není k dispozici Stodolova dramatická předloha. ()
Navrhuji založit fanklub Jožky Pulčíka! ()
Ján Kroner ako neprávom odsúdený úradníček chce pre všetkých ľudí dobro. No raz sa musí rozhodnúť.... Kroner ako sme ho všetci dobre poznali - jednoducho skvelý. ()
Jožko Púčik - ľudská hyena, sadista, ktorý vytrháva muchám krídla, mačkám sype do zadku papriku a peniaze, ktoré ukradol, rozflákal s ľahkými ženami...Takmer... Nie, Jožko je iba naivný, zamilovaný somárik, ktorý sa ocitol vo veľkých problémoch. Som rád, keď televízia sem tam odvysiela i filmy, ktoré sa tak často nereprízujú. Jozef Kroner je u mňa stávka na istotu a minimálne záruka špičkového hereckého výkonu. Komédia nikdy nebola na Slovensku žánrom, ktorý by u nás kvitol, to skôr u bratov v Čechách, ale tento iba 70 minútový výlet pobaví i poučí. Hlavne v tej druhej polovici za mrežami... Kroner 100%. Film 80%. ()
Příběh řídký, herci nic moc - ale Jozef Kroner, a je to ode mne za 80%. ()
Jožko a jeho definitiva. Skutečně životní událost humanitně smýšlejícího človíčka, řídícího se desaterem a ochotného pomoci komukoli. Snímek o donuceném sebeobvinění. Zde je ovšem místo nelítostného inkvizitora vlastně stejně nelítostná veřejná pověst. Malá nehoda s obálkou a morálním vyústěním ohromných rozměrů. Výborná režie i klasicky poctivé herecké výkony méně známých, slovenských herců, kteří se vedle mistra Kronera rozhodně neztráceli. A kdo by měl náladu na Púčika v podání Milana Lasici, tak je zde možnost od režiséra Petera Opáleného Jožko Púčik a jeho kariéra ()
Asi najlepšia komédia Jána Lacka, zrejme preto, že nie je tak ľudová, ako tie najkultovejšie a najznámejšie. Tá kritika ľudského pokrytectva komediálnosť diela niekedy dosť prekrýva, takže ja by som Zlodeja označil skôr za sociálnu satiru. Celé to stojí na Krónerovi, čo chápu aj herci vo vedľajších úlohách, ktorí sú pri ňom tiež dokonalí a ich súhra spoločne s krásnymi zábermi Bratislavy 50tych rokov a celkom vynaliezavej kamery musí osloviť stále nové a nové generácie mladých slovenských divákov. Toto dielo by sme si mali vážiť viac. Keď si dokážu vážiť naši západní susedia úplne všetko, čo v minulosti natočili, my by sme si mali vážiť aspoň to najlepšie, čo tu kedy vzniklo. ()
Nemôžeme povedať, že životný výkon Jozefa Kronera, lebo každý jeho výkon bol životný. Ale Jožko Púčik v inom spracovaní, to už nie je ono, proste to Kronerovi sadlo neuveriteľným spôsobom. Zaujímavosťou je, že scénka ako Púčik ide cez cestu sa objavila aj v inom skvelom filme - Šťastie príde v nedeľu. Ale kým v Sattočnom zlodejovi je táto scéna čiernobiela a bez zvuku, Šťastie príde v nedeľu už ponúklo farebnú verziu a aj so zvukom. ()
Tak vážení, ono je to dosť satira na to, aby to "prehrávanie" zo strany hercov - v tunajších komentároch toľko omieľané až pranierované - bolo na mieste!! (akosi vo všeobecnosti platí, že pojem satira je pre výraznú časť CSFD komunity pojmom neznámym) Na strane druhej rovnako tak platí, že sa o viac, než "iba" solídny výkon na poli filmovom nejedná a dnes má tento Jožko Púčik najväčšiu cenu práve v spomienke na starých dobrých majstrov svojho (hereckého) umenia a v záberoch na starú Bratislavu. (...a dávam si do Chci vidět Milana Lasicu). ()
Jozef Kroner je tu dokonalý, bez neho by to snáď ani nebolo ono. ()
Trochu polopatická úsměvná hříčka. 1) 34letý Jozef Króner (Jožko Púčik) byl výborný, nicméně nejraději ho mám až jako staršího pána, jako mnoha jiným talentovaným hercům mu věk dodal šarmu a osobitosti. 2) Bratislavský hrad před rekonstrukcí a bez mostu SNP vypadá tak nějak smutně. ()
Klasická satira o poctivém úředníčkovi, jenž je označen za zloděje, když se mu ztratí čtyřicet tisíc. Jozef Króner alias Jožko Púčik je bezkonkurenční a dobová atmosféra roku 1930 je luxusní. Všechny ty pavlačové domy, ulice, hospody, dopravní prostředky, rekvizity - to všechno věrně dýchá dobou první republiky. Tibora Andrašovana řadím k nejlepším slovenským hudebním skladatelům a i v tomto případě předvedl originální kompozice. V roli vyšetřujícího soudce se objevil Arnošt Garlaty a pokaždé když ho vidím, tak si vzpomenu na jeho strašlivý a tragický osud..... ()
Jožko Púčik a jeho kariéra - názov "Satočný zlodej" je mätúci! skvelý (snáď ako nikdy predtým ani potom) Jozef Króner ()
Lackove komédie sú asi to najlepšie čo z komediálneho žánru na Slovensku vzniklo.Výborní herci,dialógy,stará Bratislava Dobrá komédia,ktorá ani po rokoch nenudí. ()
Alebo aj Jozko Pucik a jeho kariera od rezisera Jana Lacka /Skalni v Ofsajde, Toto leto doma/. Chvalim Kronera a vyborny pribeh. A to komedie Slovakom velmi nejdu. Tato je chvalabohu vynimkou. 81 % ()
Jozef Kroner v nejlepsi forme. Statocny zlodej je lehce naivni a svizna komedie, ktera dokaze zaujmout a pobavit i po vice jak 50-ti letech. ()
Ani ne... ()
Púčik ja Vás dám vyšetriť, vy neiste normálny….“ Púčík normální je, to svět kolem něj jako by se zbláznil. Ráno jde do práce s vyhlídkou na úřednickou definitivu, myslí si na mladou kolegyni z práce a všichni kolem něj jej chválí pro jeho poctivost a příkladný vztah ke své práci. Z hodiny na hodinu z něj však udělají „případ, číslo…“ A kdyby to šlo, snad „řeknou, že kvůli němu byla i světová válka“. :D Musím tedy říct, že ona proměna muže důrazně hájícího svou čest v individuum, které je schopno se přiznat snad úplně ke všemu, mi scenáristicky nepřišla úplně důvěryhodná. Ale po herecké stránce je to koncert Josefa Kronera, v jehož pohledu (v jeho očích) je všechno. Naivita, důvěřivost ale na konci možná i jisté bláznovství smíchané s rezignací. Vždyť „všetko je márnosť“ ()
Jozef Kroner zvládol trpkú kariéru Jožka Púčika s úplnou ľahkosťou. Toto povinné čítanie zo školy vyzerá na obrazovke v krimi dráme oveľa lepšie ako v povinných referátoch na slovenčine. Zaujímavá je kamera vo vtedajšom štýle vynárajúca sa z klobúka či postavy a najlepšou scénou určite priznanie pred miestnosťou plnou študentov práva. –– Moja kriminálna minulosť siaha až do mladosti, keď som vytrhával muchám krídla a tešil sa, ako sa bezmocne trepú. ()
Reklama