Režie:
Kristian LevringScénář:
Anders Thomas JensenKamera:
Jens SchlosserHudba:
Krzysztof PendereckiHrají:
Ulrich Thomsen, Paprika Steen, Emma Sehested Høeg, Lars Brygmann, Stine Stengade, Bjarne Henriksen, Ole Boisen, Henrik Prip, Jakob Fals Nygaard (více)Obsahy(1)
Celý život byl spořádaný a oblíbený člověk, než se rozhodl začít se řídit podle vlastních pohnutek. Mikael má milující ženu a veselou dospívající dceru, s nimiž žije v luxusním rodinném domě. Před nedávnem si dal pauzu v práci na ministerstvu a má konečně čas soustředit se na svůj vnitřní rozvoj. Proto se také rozhodne zúčastnit se lékařského testu na nová antidepresiva. Postupem času se ale na něm začnou pomalu projevovat změny v chování, které ale nejprve on sám vnímá pozitivně. Stoupající agresivita a potřeba manipulovat druhými vedou nejen k postupnému rozpadu rodinné idyly, ale především k nevratné proměně Mikaela.
Film jednání hlavního hrdiny kontrastuje s poklidností a estetickou harmonií moderního rodinného domu a přilehlého jezera. Pomalý rytmus dává prostor pro jemnou hereckou práci, která představuje hlavní klady tohoto filmu. Hlavní roli ztvárnil jeden z předních dánských charakterních herců Ulrich Thomsen. Do paměti diváků se zapsal v řadě oceňovaných skandinávských filmů jako Rodinná oslava, Bratři a Adamova jablka, ale objevil se i v mezinárodních produkcích jako Jeden svět nestačí, Hitman či Střepy v hlavě.
(Česká televize)
Videa (1)
Recenze (47)
Statut: Nebezpečný. Poločas slušňáctví, poločas dvojího života. Tvář systematického ničitele, tvář rozpadající se v okolní úhlednosti. "Mohl to být hezký život, leč pověsit na hřebík, jsem ho musel." Se zatajeným dechem stoupá dým oběti zmlsané. Jeho přímočarý, spokojeně nudný život, vyšel z módy. Již dlouho seděl v koutě stereotypu, zahleděn do falše reality, kterou sám nabízel. Mlčky provází, mlčky přichází, vnitřní smetí se na povrch dere. Mimo kontrolu, bez sebe, samovolné manipulaci tichý "zabiják" dal zelenou. Vstoupil do stinného sídla svého já, dlouho zapíraného já. Odemkl schránku temné, psychicky bodavé síně. Nosil v sobě obestřený charakter s vedlejšími účinky, jež vysvitly příliš důkladně, příliš důmyslně, příliš rafinovaně. V poklidu se kupí, kupí..., až přijde zasazení mrazivé. Na programu: Poslední ráno s maskou šílené „povinnosti." V cele aktér, s vyloučením mysli, zmizel napořád. ()
Prášky neprášky, placebo neplacebo: ty to mohly jen urychlit (nebo zpomalit), ani nešlo o diskutovanou "krizi středního věku", alespoň ne tu běžnou. Klinický obraz je tu veskrze freudovský. Mikael si žije nad poměry (kdo by mohl pracovat nebo vůbec něco dělat, když celou stěnu tvoří pohled na jezero?), Luxusu, postavení (včetně rodinného) dosáhl jen na úvěr, za jistou cenu, kterou teď musí splácet. "Dokonale" vytěsnil svoje perverzní a agresilvní sklony - chápající manželka a upřímná dcera na jedné straně, a veslování a jogging na druhé, nejsou ekvivalentní náhradou. Mikael tedy povoluje uzdu a snaží se dohnat to, co zaměškal (vytěsnil). Ale psychika funguje jinak, než se možná domnívá, další úvěr si už vzít nemůže. Žádné rovnováhy (jakési kompenzace), o níž bláhově usiluje, se takto dosáhnout nedá. "Cesta", o které často mluví, ale až do závěru filmu se jí vyhýbá, komunikace s matkou, může spíš vést k cíli, který si předsevzal - alespoň já v tom vidím určitou nadějí. A nám všem nezbývá než sprásknout ruce a říct si s Petrem Skoumalem: Freude, Freude, Freude, vždycky na tě dojde! ()
Dochuť jinak kultivovaného filmu je nahořklá. Emocemi, otazníky a zvraty nabitý námět vyznívá v ochladlé atmosféře snímku do ztracena. Divákovi není umožněn přístup do nitra dění, ale zároveň není ani saturován chladně analytickým rozborem zla v člověku. Levring se na škále mezi emocionální manipulací Larse von Triera a vědeckým rozborem Michaela Hanekeho zařadil kamsi do šedého pásma, kde drásavé motivy ztrácejí ostré hrany a zjitřené postavy mátožně bloudí expresivní krajinou dánského venkova. Ačkoli se úspěšně vyhnul samoúčelnosti a bezobsažnosti, zůstal tvůrce uvězněný za vyleštěným sklem svého filmu. ()
Tenhle severský film nestojí za pozornost jenom "díky" podílu českých členů štábu a českých vlaků v závěru, ale protože jde o zdařilé psychologické drama, resp. civilně pojatý komiksový film na dánský způsob. Celou dobu se pracuje s tím, že se jedná o hulkovskou variaci, kdy titulní postava nedokáže kontrolovat své emoce, protože se dobrovolně vystavila lékařskému experimentu. Mírně předvídatelná pointa ale předchozí postaví na hlavu a ve spojitosti s ní zamrzí, že když šlo celou dobu o psychologické drama schizoidního jedince "postiženého" svazujícími společenskými konvencemi, nepřekročí se žánrová pravidla a divák se nerozruší, musí mu být nabídnut alespoň částečně šťastný konec. V závěru jsem tak neměl pocit, že by se mezi námi mohl pohybovat podobný psychopat a že společnost může plodit takové zrůdy, ale že jde o formálně precizně zvládnutý snímek s nápaditými přechody mezi fikčními zdroji hudby i její významotvorností a chytře dávkovanými informacemi. Pokud by ale aspoň takhle dopadla česká PO UTA, byl bych rád. ()
Scénárista i režisér se snaží diváka mást a předkládají mu falešné indicie pro pochopení motivace hlavní postavy. V zásadě jde o jednu z forem nemoci zvané krize středního věku. Vědomí, že vám život proklouzává mezi prsty, užírání se ze špatné životní volby, zahořklost a neschopnost vystoupit z naprogramované jízdy může vést postupně až k nenávisti a zkratu. K tomu, co dokázal během pár hodin Michael Douglas ve Volném pádu, se sice Mikael nedopracoval, ale jeho pozvolný sestup do zatracení je možná ještě mrazivější. Kristian Levring si pohrává s měnící se náladou a směřuje do stále tísnivějších poloh a Ulrich Thomsen si vyhrál s jednou ze svých typických rolí - pro podobné temné destruktivní charaktery má nepochybně talent. Celkový dojem: 75 %. ()
Galerie (13)
Zajímavosti (1)
- Poslední záběr filmu byl natočen na pražském hlavním nádraží. Je v něm vidět i vlak s logem ČD. (Shadowland)
Reklama