Režie:
Federico FelliniScénář:
Federico FelliniKamera:
Dario Di PalmaHudba:
Nino RotaHrají:
Anita Ekberg, Federico Fellini, Victoria Chaplin, Pierre Étaix, Annie Fratellini, Shirley Corrigan, Nino Terzo, Charlie Rivel, Jean-Baptiste Thiérrée (více)Obsahy(1)
Úspešný taliansky režisér Federico Fellini natočil televízny film, ktorý súbežne opisuje jeho ranné detstvo z predmestia Rimini a obdiv ku klaunom a cirkusom. V jeho Klaunoch majú diváčky a diváci možnosť hlbšie nahliadnuť do zákulisia cirkusových vystúpení, každodenného života obyvateľov i rôznych predstáv vynaliezavého autora, ktorého významne ovplyvnili i jeho spomienky.
Film mal premiéru na Vianoce v roku 1970 talianskou stanicou RAI v koprodukcii Leone Film a zároveň bol premietaný v kinách. Žánrovo ide čiastočne o dokumentárny film, v ktorom si Fellini splnil jedno zo svojich osobných želaní.
(MikO_NR_1909)
Recenze (14)
Felliniho půvabné vyznání se dětskému okouzlení cirkusem, které později dotáhl k dokonalosti v Romě a Amarcordu. Klauni jsou lehkou a humornou podívanou, tak trochu mystifikací (viz. Felliniho úloha v rámci příběhu) i Felliniho osobní přehlídkou, a leč jsou mezi jinými klenoty jeho filmografie poněkud upozadění, stále si drží jasný umělecký rukopis. Fellini si zde zkrátka vybral svůj oddechový čas a je vidno, že si Klauny natočil především pro vlastní potěšení, zcela oprostěn od velkých filosofických či společenských poselství. Jako renomovaný Mistr na to však měl plné právo. ()
Cirkusové prostředí mi nikdy zvlášť sympatické nebylo, nicméně vzpomínkový úvod mi přichystal zážitek přímo nevídaný. Osobně se své dětské maličkosti ani nedivím, a mám pocit, že se stejně cítil i pan Fellini, který se mi opět v něčem podobal. Vždyť už jen to krátké představení některých členů jeho rodné vesničky mě nechalo zamyslet se nad otázkou, jestli ten prostý lid není někdy většími klauny než profesionálové z oboru... Prequel k Amarcordu se nakonec ale nekonal a zvolená pseudodokumentální forma se mi líbila, i díky výstupům kritiků filosofujících o cirkusovém prostředí, potěší také cameo výstupy režiséra samotného a krásné Anity Ekberg. Škoda jen, že artistická čísla mi s postupujícím časem přišla poněkud stereotypní, i proto jsem možná k tomuhle druhu umění nikdy nepřilnul. Celek ale sám o sobě není špatný, když však srovnám stránku satiry třeba se Zkouškou orchestru, musím ke své lítosti přiznat, že na víc než čtyři hvězdy film nemá. Což ovšem neznamená, že na vtipné vyřízení si účtů s novináři (FF díky kýblu na hlavě nestihne odpovědět na otázku, co chtěl tímhle filmem říct) nebo "osmiapůlovský" závěr nezapomenu. ()
S Federicom Fellinim to mám ako na sínusoide: niekedy sa mi podarí vidieť jeho film, ktorý ma skutočne nadchne či priam chytí za srdce (okrem iného aj Silnice z roku 1954, taktiež z cirkusového prostredia), inokedy vidím film, v ktorom sa v téme či podaní príliš nestretávame. Klauni sa nachádzajú bohužiaľ na tej dolnej časti sínusoidy. Prvých 15 minút som dúfal, že celý film nebude iba záznamom (či skôr epizodickým zostrihom) cirkusového predstavenia, potom tam zaznel z rozhlasového amplióna prejav, ktorý akoby presne charakterizoval moje pocity z dosiaľ videnej časti filmu: ,,Šaškovia ma nerozosmiali. Práve naopak, vydesili ma. Tie umelé tváre a ten záhadný výraz, pokrik, diabolský smiech, kruté a hlúpe vtipy mi pripomínali iné postavičky, zvláštne a znepokojivé..." Našťatie potom sa rozbehla pomerne zaujímavá dokumentárna jazda o nadšených filmároch (na čele s Fellinim - povedal by som, že fanatickým milovníkom cirkusu - a jeho veľmi pohľadnou sekretárkou), ktorí navštevujú súčasných i bývalých klaunov pri najrôznejších príležitostiach a zbierajú plno zaujímavých materiálov k histórii cirkusového klaunstva v Taliansku. Pre divákov staršej európskej kinematografie sú Felliniho Klauni určite pútavým a netradičným obohatením, pozeralo sa na to príjemne, dlhá prostredná časť filmu ma osobne dosť bavila. Horšie to bolo opäť so závererečnou veľkolepou klauniádou, ktorá ma (rovnako ako úvod) opäť neoslovila a pripadala mi až príliš prvoplánová. (60%) (52 rokov filmu za 52 týždňov) ()
Téměř nesnesitelné, pozdní Fellini opravdu není šálek mé kávy. Když už cirkusové prostředí, tak radši psychologická syrovost Bergmana (Večer kejklířů), reflexivní odstup Rivetteho (36 pohledů z vrcholu Saint-Loup) nebo nostalgická poetika Friče s Bassem (Lidé z maringotek). Rozhodně ne film, který přebírá klaunské výrazové prostředky a tak se sám stává uřvaným, sebestředným a chaotickým cirkusem. ()
Tak si Fellini konečne splnil sen a natočil film o cirkuse. Akoby dovtedy hovoril producentom: "dobre, tak ja vám ten umelecký film natočím, ale aspoň na konci tam musí byť niečo "cirkusového....a raz o tom aj tak natočím celý film". Len mám pocit, že ak by to urobil o desať rokov skôr a čiernobielo, tak by ma to bavilo viac. Alebo možno len nemám dostatočne rád cirkusové prostredie. Čakal som niečo podobne kostýmovo uletené ako Ginger a Fred, Klauni sú však o niečo konvenčnejší. I tak ale dobrý film, len bohužiaľ témou trochu mimo mňa... ()
Galerie (50)
Photo © Curzon Film Distributors
![Klauni - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/159/681/159681526_f82ace.jpg)
Reklama