Režie:
Herbert RossKamera:
Oswald MorrisHudba:
John AddisonHrají:
Nicol Williamson, Robert Duvall, Alan Arkin, Vanessa Redgrave, Laurence Olivier, Joel Grey, Samantha Eggar, Jeremy Kemp, Georgia Brown, Jack May, Charles Gray (více)Obsahy(1)
Poté, co se doktor Watson oženil a odstěhoval od svého přítele Sherlocka Holmese, začal slavný detektiv holdovat kokainu více než je zdrávo a proto jej Watson na začátku snímku nachází jako zdrogovanou trosku. Holmes si navíc vsugeroval, že jeho bývalý učitel z dětství, profesor Moriarty, je vlastně "Napoleonem zločinu", ovládajícím celé londýnské podsvětí a neustále Moriartyho pronásleduje. Doktor Watson vyláká svého přítele do Vídně ke slavnému lékaři Sigmundu Freudovi, který zřejmě jako jediný může Holmesovi pomoci zbavit se závislosti. (liquido26)
(více)Recenze (14)
Freude, Freude, Freude / vždycky na tě dojde. Dokonce i v případě Sherlocka Holmese. Vskutku příběh, který rozkotává zaběhlé holmesovské šablony, a činí tak způsobem velmi zábavným a napínavým. Příběh, který balancuje na hraně vážně míněného holmesovského apokryfu a mírné parodie. Atmosféru c. a k. Vídně období fin-de-siècle se tvůrcům podařilo evokovat náramně. Typově dobře vybraní herci (i když na Holmese si našinec musel trochu zvyknout), zvláště Vanessa Redgrave je jako křehká secesní kráska Lola Deveraux dokonalá a Robert Duval je zřejmě ten nejlepší Dr. Watson, kterého lze ve filmu spatřit. Opravdu skvělá vlaková honička a velmi neobvyklý konec. Ale já jej Sherlockovi přeji! ()
Další z mnoha a mnoha nekanonických Holmesovských pokusů a tentokrát jeden z těch lepších, zábavnějších a navíc také lehce a vkusně parodických. Výborná atmosféra i výprava (která je ve filmech této krajiny původu a typu snad samozřejmostí), skvělé obsazení, ačkoliv jak Watsona, tak Holmese zastiňuje Alan Arkin jako Freud a zejména boží Laurence Olivier, který se na několika krátkých minutách jako neškodný profesor Moriarty stejně ukradne celý film pro sebe. Jak krásně příhodné. Tato jména ovšem rozhodně nejsou jediná, která stojí za pozornost. Samotný Sherlock v podání Nicolla Williamsona mi nedělal sebemenší problém, detektivní zápletka se taktéž řadí k těm vydařenějším, funguje humor (silný prvek filmu) i závěrečná akce, nechybějí krásné scenérie ani vysvětlení, jak to ve skutečnosti bylo okolo Posledního případu. Velmi příjemná podívaná, ke které se rozhodně v budoucnu vrátím. Rozhodně povedený Holmesovský pokus. Teď bych si ještě rád přečetl předlohu. Třeba se někdy dočkám. 75%. ()
Hříčka o Sherlocku Holmesovi coby narkomanovi, který se jde léčit k Sigmundu Freudovi, mě moc nebavila. Stejně jako mě nebavil Robert Duvall v roli doktora Watsona. Rossův film má sice pěkné kulisy 19. století, občas povedený surrealistický výjev, ale jinak mi připadal nudný, nezajímavý, povětšinou málo vtipný, málo svižný a ještě méně nápaditý. Všechno je zde, vlídně řečeno, velice průměrné a jako celek podivné. Nedokážu k tomu napsat víc, než těchto pár stručných vět. Stejně tak nedokážu dát víc než 2 hvězdičky, byť mě film ničím neurazil. 45% ()
"Elementary, my dear Freud!" Autorovi knižní předlohy i scénáře Nicholasi Meyerovi se nedá upřít, že měl nádherně praštěné nápady. Ve filmu Čas po čase posadil H.G.Wellse a Jacka Rozparovače do stroje času a poslal je do budoucnosti, v tomto doyleovském apokryfu zase svedl dohromady Sherlocka Holmese a Sigmunda Freuda. Setkání dvou podobně uvažujících a srovnatelně inteligentních mužů v napjatém vztahu "pacient a terapeut" slibovalo značný dramatický potenciál, stejně jako rozkošná myšlenka, že profesor Moriarty (asi tříminutový výstup Laurence Oliviera) byl ve skutečnosti neškodný stařík, kterého paranoidní detektiv pod vlivem drog všude možně pronásleduje. První nápad je rozvíjen docela zajímavě (i když ne tak konfliktně, jak jsem si představoval), druhý bohužel nikoli. Specialista na pietní přepisy úspěšných divadelních představení Herbert Ross inscenuje i tento (nadstandardně vypravený) film velice konvenčně a staticky, v pomalém tempu (v první, upovídané polovině) a s nedostatkem smyslu pro gradaci (v druhé, detektivně-akční půlce). Nervní Nicol Williamson, vizuálně připomínající mladší vydání komika Alastaira Sima, není tak docela Holmesem podle mého gusta, Watson Roberta Duvalla by byl příjemným překvapením, kdyby se z něj v okamžiku setkání detektiva s Freudem nestala jakási mrtvá váha, vláčená zbytkem filmu bez jakéhokoli přínosu pro děj. Detektivnímu případu ubírá na zajímavosti, že jsme už zdálky upozorňováni, kdo je pachatelem a jaké jsou jeho motivy. Jestli existuje důvod, proč bych tento film přece jen zařadil do kategorie "must see", je jím jednoznačně Alan Arkin v roli Sigmunda Freuda, perfektní jako vždy. 60% ()
Moje vysoká očekávání film značně zklamal. Nápad s Moriarty byl skvělý, dobře propracovaný, ovšem pak se vše rozpadlo do ztracena. Otřepaná zápletka, unavené provedení, proč tam vůbec vystupoval Sherlock Holmes? Unesená diva, značně již opotřebovaná - nuda. Všechno to pronásledování a šermování už tady bylo a lépe. Prostě jsem se donudila do konce. Škoda. Aspoň že ten pes byl pěkný. ()
Galerie (25)
Photo © Universal Pictures
![Sherlock Holmes ve Vídni - Fotosky](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/159/210/159210688_12d5a7.jpg)
Reklama