Obsahy(1)
Doživotně odsouzená vražedkyně Leila dostane milost a musí vypomáhat starému slepému pastorovi Jákobovi. Komorní snímek fisnkého režiséra Klause Härö nabízí konfrontaci lidí, z nichž jeden zasvětil svůj život víře a druhý se vyrovnává se smrtelným hříchem. (MFF Cinema Mundi)
Videa (2)
Recenze (13)
O vine, odpustení, viere a veľkej láskavosti. Malý, komorný snímok, no povedané tu toho bolo dosť. Tiež ma oslovili emócie, ktoré obaja hlavní interpreti dokázali zahrať a podať divákovi. Záver bol síce troška patetickejší, pravda, no celkový dobrý dojem to narušilo iba málo. Nadpriemer. 75/100 ()
Nečakane hrejivý film vzhľadom ku krajine pôvodu. Vôbec to však nie je na škodu a vôbec mi nevadí, že film neskryto útočil na divákove city. Tento jednoduchý komorný príbeh v 74 minútach dokázal povedať rovnako veľa, ako filmy tiahnúce dva krát tak dlho, len preto lebo ....no nebudem to zbytočne analyzovať. Mne osobne je tento priamočiary štýl väčšinou oveľa sympatickejší a donúti ma k zamysleniu rovnako, ak nie aj viac, ako dva a pol hodinová náznaková skúška diváckej vnímavosti, ktorá niekedy viac slúži k autorskej sebaprezentácii, ako k vyrozprávaniu príbehu.. ()
Nakonec mne to zklamalo. Téma je silné, závěrečné předání dopisů silně emotivní, ale co mělo znamenat kurňa to, že kněz si sám dá poslední pomazání a chce umřít v kostele, a to vše jenom proto, že mu přestaly chodit dopisy? Chápu, mělo jít o zdvižený prst, pozor, lidé Boha již nepotřebují, a to je divné, ale takhle mi to přišlo nesmírně vyděračské, ostatně jako nakonec i celý ten závěr. V Bergmanových Hostech Večeře Páně má kněz také krizi víry, ale Bergman to dokázal nakonec vyřešit daleko líp a elegantněji (dokonce bych řekl věroučněji), než tady Klaus Härö. V polovině filmu navíc dochází u kněze k podivnému zlomu chování, protože do té doby dokonce to vypadá, že má nějaká osvícení a ví přesně, co dělá, proč a jak co bude, a najednou nepřijdou dopisy, a on se z toho hroutí a má krizi víry a nedokáže se modlit? Ale no tak. Navíc mu do té doby chodilo každý den tak deset dopisů (někteří píšou i opakovaně, říká kněz), a najednou by nepřišel ani jeden? To mi přijde rovněž hodně nereálné. A vlastně tohle mě na filmu popudilo nejvíc - pro kapesníčkový konec autor najednou zcela ignoroval realitu, víru, léta modliteb, a celé to shodil naprosto nevěrohodným zlomem. ()
Vynikající, emotivně silné a neotřelé komorní drama, trochu odlišné od ostatních Klausových filmů, přesto taky úžasně lidské a citlivé. Číst emoce z tváří Leily a Klause byl pro mě opravdu niterný zážitek. Kaarina Hazard a Jukka Keinonen, pro mě úplně neznámí herci se svých rolí ujali naprosto bravurně. Skvěle vykreslené postavy, po vizuální stránce nádhera a hlavně se Postia pappi Jaakobille dotklo těch mých emocí a to považuju za podstatné. ()
Film ilustruje otázku, zda je konání dobra schopností darovanou shůry, a tedy privilegiem, nebo něčím, co zasluhuje odměnu. Překvapivě vřelé severské drama stojící na hereckém výkonu charismatického Heikki Nousiainena v roli otce Jákoba, který měl ve svém životě schopnost poskytovat lidem naději ve výjimečné míře. Dokáže zvládnout svůj poslední úkol? ()
Galerie (12)
Zajímavosti (1)
- Původně se mělo jednat o televizní film, ale později byl uveden v kinech. (Cheeker)
Reklama