Režie:
Alexej PopogrebskijScénář:
Alexej PopogrebskijKamera:
Pavel KostomarovHudba:
Dmitry KatkhanovObsahy(1)
Osamocená meteostanice uprostřed polární pustiny. Měření provádí mladý potřeštěný stážista Paša a starší, rozvážný Sergej, který se už těší, až se po dlouhé misi vrátí za rodinou. Loď Akademik Obručev se blíží, aby dvojici vyzvedla, jednotvárné dny vcelku snesitelně ubíhají. Až do chvíle, kdy Paša z vysílačky uslyší tragickou zprávu. Rozlehlé arktické pláně se rázem stávají dějištěm psychologické války, která se brzy změní v boj na život a na smrt.
Režisér Alexej Popogrebskij v sobě nezapřel vystudovaného psychologa a film postavil na jediné vyhrocené situaci, kterou rafinovaně rozvíjí. Osudový konflikt klade do kontrastu s lhostejností nádherné arktické přírody, za jejíž zachycení si kameraman Pavel Kostomarov odnesl ocenění z filmového festivalu v Berlíně (kde byli za svůj výkon Stříbrným medvědem odměněni i představitelé hlavních rolí). Popogrebskij natočil svůj třetí film na polární stanici Valkarkaj na pobřeží Čukotského moře. Napjatou a nehostinnou atmosféru filmu dotváří výrazný punkrockový soundtrack skupiny Graždanskaja oborona. (Česká televize)
(více)Recenze (72)
Ruský "dokument" á la National Geographic o rutinní a osamělé práci na metorologické stanici v pustině, kde se z naprosto hloupé až nepochopitelné příčiny rozpoutá psychologický a posléze reálný boj mezi dvěma muži...Rozvláčné tempo vyprávění bych byl ochoten tolerovat vzhledem k tomu, že může demonstrovat prvek izolace i pomalu plynoucího času v daných podmínkách, ale chování samotných postav nikoliv...V momentě, kdy se ozve první výstřel, jdou reálně budovaná atmosféra, vztahy i motivy jednoduše k čertu... ()
Zlatý Medvěd - výběr ()
Film má výborný rozjezd a hudební doprovod u Pašových skotačin se mi moc líbil. Snímek exceluje především zachycením zpustošené a nehostinné krajiny. Příběh je už na tom bledě, respektive jeho vývoj, který se zvrhne v nepochopitelné drama a nelogické + zmatené chování hlavní postavy tomu nasazuje korunu. (6/10) [MFFKV 2010] ()
Pěkně natočený kurs debilního chování na arktickém ostrůvku. (7.3. Cinema Mundi 2011) ()
║Rozpočet $2,5milióna║Tržby Celosvetovo $607,072║ ()
Opuštěný arktický ostrov je dějištěm malé psychologické války mez dvěma meteorology, na jejímž počátku je celkem banální strach z reakce na tragickou zprávu z pevniny. Poetická kamera Pavla Kostomarova rámuje roztržku záběry netečné severské přírody, které zesilují nepochopení a míjení obou aktérů. Lyrická složka kontrastuje s výbušnými zvraty v chování postav neschopných komunikace ve vyhrocené životní situaci. Popogrebského snímek svou pitoreskností, morbiditou i psychologickou propracovaností rozhodně patřil k nejlepším zážitkům letošního festivalu. [MFF KV 2010] ()
Archym volá Rusalku....Prosím potvrďte příjem.“..,,POTVRZUJI.“..,,Došla k vám telemetrie?“...,,ANO. V AUTOMATICKÉM REŽIMU. VŠECHNO JE V POŘÁDKU.“..... VOPRUZ!!! Dva chlapi na osamělém místě a aby to bylo zajímavý, tak nic zajímavýho nedělají ani neříkají. Minimálně ¾ filmu. Ven by neměli vycházet beze zbraně – ne kvůli separatistům, ale medvědovi a já čekám, že teda přijde a sežere je. Nepřijde ani medvěd ani vlk, ale prase, který za sebou táhne ranec kurevský nudy. A já jsem stejnej magor jako ti dva meteorologové na Kamčatce, protože koukat na film jen proto, abych zjistil, jestli je či není Paša debil a nemít ani trochu ponětí o meteorologii ani zájem o ten kus ostrova Archym mi připadá jako uchylárna. Závěr se sice změní v (rádoby) psychologické drama, které mi dá onu odpověď, ale doufám, že Vy jste letos v létě dopadli lépe! Několik důvodů, proč má smysl film vidět: 1.) Chci vidět budík, který v Rusku budí mrtvoly. 2.) Jsem meteorolog a slyšel jsem, že se kdesi dají vydělat slušný prachy. 3.) Hledám téma pro seminární práci. 4.) Chystám se do Rusku a nevím co nepoužívat jako ohřívač. ()
Udivuje mě jak se mnohým ta krajina strašně líbila. Já bych tam nešla ani do desetihvězdičkového hotelu s celým komfortem, kde by mně můj pobyt nejen plně hradili, ale ještě přihodili pár zlatých cihel. Ani omylem. Jinak jsem opět na rozpacích jak ten snímek pojmout, zdali ho mám rozcupovat a nebo psychologicky rozebrat. Nechce se mně ani jedno, tudíž dávám zlatou střední i když jsem až na konci uvěřila, že Sergej je opravdu stážista, což se mně celou dobu nezdálo pravděpodobné. Pro akční uživatele tohle fakt není to pravé ořechové. ()
Příběh je zasazený do tak odlehlého prostředí, že v něm nedává smysl ani slovní obrat "lišky tam dávají dobrou noc". Na ostrůvek sevřený ledem Severního ledového oceánu totiž nezabloudí ani polární liška. Malá meteostanice ztracená mezi ledovci a strmými skalisky představuje poslední výspu civilizace a pobyt na ní znamená výzvu pro lidskou psychiku dokonce i v krátkém období polárního léta. V tak nehostinném prostředí je nezbytná spolupráce, jenže oba vědci, které práce přivedla na tuto ztracenou vartu, se liší snad ve všem - věkem, povahou i životními cíli. Pro Pašu je stáž na dalekém severu jen podmínkou pro další kariéru, introvertní Sergej si život polárníka zvolil záměrně. Jednoho dne přijme mladší Paša vysílačkou zprávu, se kterou si neví rady, a jeho nervozita je počátkem série nedorozumění a konfliktů, které se rychle vyhrocují do absurdity. Režisér Popogrebskij vystudoval psychologii a ví, jak snadné je podlehnout emocím a jak ničivý může být konflikt dvou tak rozdílných charakterů. Přesto mi jeho scénář přišel v několika klíčových momentech z psychologického hlediska málo přesvědčivý. Už je závěrečná scéna, kdy Sergej odmítá odcestovat se záchranáři a vykonat to, co se prostě vykonat musí, mi přijde stěží pochopitelná. Popogrebského snímek ale sráží především tradiční ruský neduh - neochota stříhat. Zobrazené události stačí právě tak na 90 minut stopáže a i v téhle rozumné délce by zbylo dost místa pro dlouhé záběry drsné přírody a film by neztrácel komorní charakter. Je to, jako byste polévku pro tři osoby naředili s tím, že potřebujete další porci. Nají se sice všichni, ale už si nepochutnáte. Celkový dojem: 65 %. ()
Rusko rozumom nepochopíš. Napísal v svojej hádam najznámejšej básni Fiodor Ivanovič Ťuťčev a platí to aj pre tento film. Každý však, kto si zamiloval odľahlé polárne kraje, ruskú dumku i mlčanlivosť pustín, rovnako tiché pobafkávanie vo hvizde vetra, užije si i toto. Absurdné správanie i zvláštny komunikačný kód dvoch mužov navzájom i k vysielačke prijímajúcej a odosielajúcej pukotavé správy o stave vetra a rádiokativity sú reakciou na prostredie extrémnych klimatických podmienok. Meteorológov netrápi alebo si neuvedomujú z krajiny vyzmizíkovanú duchovnosť a magické obrady pôvodných obyvateľov - Čukčov. Pokračujú v rokmi nadekrétovanom vyťažení priestoru pre hospodárstvo a vojenské účely. Jeden z mužov sa pritom zaštiťuje rodinou a druhý videohrami, mobilom a rockovou hudbou. To sú ich bôžikovia, to je ich viera. Niet divu, že keď sa im tieto modly odoberú, vzniká extrémny konflikt, vyznievajúci na prvý pohľad nepravdepodobne a vycucane z prsta. V skutočnosti ide o filme veľmi silné poznanie krajiny a ľudí v nej prostredníctvom pocitu, ducha a hmoty (viem, že to znie blbo, ale: viď prvú vetu komentára :). Plus veľké plus za poďakovanie počúvaniu hudby ruskej pankovej skupiny Graždánskoj abaróny (Гражданской Обороны - Občianskeho odporu) v záverečných titulkoch, bez ktorého by vraj film nevznikol. ()
Pustina je vždycky těžká na psychiku, ať už ve dvou nebo ve skupině, po čase přijde ponorková nemoc, lidi si začnou lést na nervy. Jak říct nepříjemnou zprávu člověku, se kterými mám napjaté vztahy a který se začíná chovat podivně? Na ostrově, ze kterého se bez pomoci z venku není možné dostat? Jak zareaguje? ()
Filmom z meteostanice na Čukotke nikdy nehovorím nie! Ostáva len dúfať, že keď sa už podarilo automatizovať všetky majáky, u meteorologických staníc sa to nestane nikdy! Inak by sme prišli o takéto príbehy, kde sa ukazuje dôležitosť komunikácie, empatie či schopnosti odhadnúť charakter blížneho svojho. Pravdou je, že mladíkovo správanie je také, že svedomitý vedúci by mu nezveril ani obsluhu automatického výťahu. A jeho sociálne schopnosti sú na úrovni vlkmi odchovaného dieťaťa. Bohužiaľ. ()
Když respekt přeroste v strach, není to dobré. Two-men-show pa rusky. Magie snímku je v tom, že jsem si po celou dobu stopáže nepřestával v hlavě tipovat následné chování hrdinů. Akce -> reakce. Jaká bude? Jako surrealistická psychohra s divákem je Jak jsem dopadl tohle léto trefou do černého. Vlezlý odér nejistoty se v podobě všudypřítomné severo-polární mlhy rozlézá divákovi v hlavě, šokující náboj několika scén je potom tak silný, až se z toho tají dech. Už vidím, jak se američani chystají na vlastní verzi s jedním velkým flashbackem, aby ukázali, co tam Sergej s Pašem tu dlouhou dobu před zapnutím [REC] dělali... že se to potom tak posralo. Až na přehnané množství úúúžasných dlouhých záběrů (tak jsme lidi, ne - taky mám rád svěží lenost filmů, ale tohle byl extrém) a na pár problémů s uvěřitelností elementu lidského chování super. ()
Najväčší problém tohto filmu je, že každý záber trvá o polovicu dlhšie, než je to potrebné. Aj keby sa skrátili o polovicu, stále môžme hovoriť o pomalom tempe rozprávania. Prvá hodina je dosť stereotypná, prakticky bez akejkoľvek scény, ktorá by aspoň nachvíľu prerušila jednotvárnosť. Naopak druhá polovica je výrazne zaujímavejšia. Hladovanie a skrývanie sa na ostrove pred nevypočitateľným kolegom je vzhľadom na rozťahaný úvod výrazné oživenie. Scénu kde sa už maximálne vyčerpaný Pavol zohrieva nad bedňou s rádioaktivným materiálom i jeho pomstu si budem dlho pamätať. Škoda tej veľkej rozvláčnosti a nevyváženosti, pretože prostredie i atmosféra je výborná a komorne ladeným snímkom ako tento som sa nikdy nevyhýbal. Skrátiť ho o 20-30 minút a možno by som dal aj štyri. Ale keby, keby...60%. ()
Film, ktorým to všetko začalo. ()
Prosím vás, děcka, vyřizujte si vzkazy. Ať už se nikdo nikdy nemusí chovat tak debilně, jako tenhle ruský Paša. Budiž filmu ke cti, že ač prakticky o ničem, dokáže i tak zaujmout. To je něco, čeho se já snažím dosáhnout už od střední. ()
Mám problém s filmy, jejichž postavy se chovají jako k*k*ti. Nudí mě, nebaví, dráždí. Přijde mi zbytečné sledovat film, jehož zápletka se odvíjí jen proto, že se někdo zachoval jako debil. Nicméně, prostředí je krásné a nad první půlhodinou jsem se rozplýval. Hraní S.T.A.L.K.E.R.a pobavilo. ()
Hlavní postava - mladík Pavel - mě celou dobu strašně srala, film mě příšerně nudil a divný závěr vyloženě otrávil, ale přesto - pro svou afinitu k ruským filmům - nemohu jít pod 4 hvězdy. Když musíš, tak prostě musíš. ()
Skvělý psychologický film s krásně melancholickými sekvencemi a naprosto blbým koncem. ()
Vo filme hrajú štyri postavy. Dvaja muži, jeden ľadový medveď tu má cameo a v hlavnej úlohe sa predstaví príroda. Prepierané divné chovanie postáv sa dá vysvetliť prostredím, tým, že sa jedná o Rusov, no a ja som mal chvíĺami pocit, že sledujem ruskú variáciu na The thing a Sergeja a Pavla posadol nejaký mimozemský parazit a začalo im z toho hrabať. Možno to chcelo silnejšiu zápletku, ale asi to posledné, čo mi na filme vadilo, bola jeho dĺžka. Asi sa ešte radšej pohybujem v tomto prostredí, ako napríklad medzi palmami na exotickom ostrove. Samozrejme z prítmia kinosály alebo obývačky. Len škoda, že sa film volá Ako som dopadol toto leto a nie zimu, vtedy by to bol ten poriadny atmosférický mazec. Len to by sa už nikomu nechcelo točiť. ()
Reklama