Režie:
Jiří AdamecScénář:
Jan Křtitel SýkoraHudba:
Zdeněk RytířHrají:
Vladimír Kratina, Petr Haničinec, Jiří Bartoška, Jana Švandová, Lukáš Vaculík, Zdeněk Řehoř, Ladislav Pešek, Jiří Zahajský, Hana Talpová, Miloš Skalka, Zdeněk Rytíř, Jan Přeučil, Petr Pospíchal (více)Obsahy(1)
Děj je rámován soudním přelíčením, obžalována je zločinecká organizace Brakýři. Příběh pomocí retrospektivních sekvencí sleduje příchod hlavního hrdiny Jacka McMurda do údolí, které ovládá gang Brakýřů a jeho přijetí do této organizace. Tajemný Jack McMurdo zvolna získává důvěru pohlavárů gangu a také se zamiluje do Etie Shafferové - dcery majitele penziónu, ve kterém se ubytoval. Ettie je však proti své vůli zasnoubena s Teddy Baldwinem, členem Brakýřů a její sňatek s ním by měl vyřešit otcovo zadlužení. Ettie naléhá, aby s ní Jack McMurdo z údolí uprchl, ten ale odmítá. Ke svému poslání v této končině potřebuje ještě čas. (pávek)
(více)Recenze (32)
Vzhledem k tomu, že za posledních třicet let film v televizi neběžel, což si tak nějak nedovedu vysvětlit, chápu zdejší vstřícné hodnocení. Dokážu si představit, že u spousty hodnotitelů film vyvolává nostalgické vzpomínky na dobu, kdy v televizi slušné dílo, které nestálo jen na hereckém obsazení, ale i na slušném scénáři, běželo jen párkrát do roka. Filmu nelze upřít minimalistické obsazení i scénografii, které zafungovaly, ale i přesto by dílku slušela jednodílná stominutová stopáž. I přes noirové vyznění a konec filmu a především skvělý herecký výkon Zdeňka Řehoře, nemůžu hodnotit jako TOP. ()
Spolu s Panenkou (1980) podle Eda McBaina byli Brakýři kultovní televizní inscenací mého dětství. Zatímco prvně jmenovaný počin v mých očích nezestárl a pokaždé pobaví hláškami, Brakýři se s odstupem mnoha let poněkud táhnou a Kratina se spíš drsně tváří a zaujímá pózy, než že by doopravdy hrál. Rytířova muzika je chvílemi vlezlá, ale to nic nemění na tom, že jako desetiletý jsem byl z bratrů v bílých kápích pěkně vyjukaný a hláškou: "Mraky jsou těžké, ale rozplynou se navždy," jsme se s (rodným) bratrem pravidelně častovali. ()
Bratr sám je bratru světlem. Dvoudílná televizní adaptace jednoho z nejlepších románů A. C. Doyla se pod režijním vedením Jiřího Adamce stává opravdovou filmařskou lahůdkou pro fajnšmekry. Jen stěží existuje v českém prostředí zdařilejší silueta Divokého západu. Nechybí tomu nic – banda bezskrupulózních vrahů a vyděračů, sympatický gangster s temnou minulostí, plavovlasý anděl, pro kterého stojí za to žít, i strach zalezlý až do morku kostí. Mnozí z herců nebyli snad nikdy lepší – to platí nejen o Vladimíru Kratinovi, který je ideálním představitelem tvrdých a nesmlouvavých mužů pevných zásad, ale také o Petru Haničincovi, Jiřím Bartoškovi, Lukáši Vaculíkovi i Janě Švandové. Špičkové dílo. Škoda, že tak opomíjené. ()
"Brakýře" jsem na CSFD marně hledal několik let a ani mé úsilí o jejich nahození nikam nevedlo, protože jsem nebyl schopen najít bližší údaje o této výborné televizní inscenaci. Po delší době jsem je zkusil vyhledat a ejhle - dobrá věc se podařila :-) . Kleopatřin komentář mi mluví z duše, za sebe bych ještě z hereckých představitelů kromě vynikajícího Kratiny vyzdvihl "rodinné" trio Shafferových - Zdeňka Řehoře, Janu Švandovou a Lukáše Vaculíka, který v roli Ettiina bratra opravdu exceluje. Nezapomenutelná je i titulní píseň s textem a v podání Zdeňka Rytíře, kterou s jinými slovy pod názvem "Hallo, Mr. Dejavu" později nazpíval i Michal Tučný. ()
,,Noc je temná... temnější pro cizince na cestách... Bratr bratru podá světlo... bratr sám je pro bratra světlem... Mraky jsou těžké... ale rozplynou se navždy." Hodně jsem se na Brakýře těšil, byť jsem je kvůli dvoudílné stopáži déle odkládal. Určitě jsem nezůstal zklamán, jde o nadprůměrně odvedenou televizní inscenaci netradičního žánru (má to nádech komorního westernu) s atmosférou, stylovou výtvarní stránkou i hudbou Zdeňka Rytíře, postupně gradujícím napětím včetně milostního motivu až do strhujícího konce, povedenými hereckými výkony. Užil jsem si zejména Petra Haničince v jedné z jeho dalších jedinečných hereckých kreací v rámci televizní dramatické tvorby /Královská hra, Ubohý pan Kufalt, Vyhnanství,.../, hodně mě zaujala Jana Švandová v roli půvabné americké krásky Divokého západu s tragickým osudem. Tak proč nakonec jen slabší čtyři hvězdičky? Jaksi zůstalo v pozadí mého zájmu téma, trvalo mi víc než polovinu prvního dílu v té natahované stopáži, než jsem se s příběhem a postavami jaksi konečně stotožnil. Vznikl československý snímek dle americké knižní předlohy, s ryze americkým tématem tamnějších zločineckých organizací a politického systému. S výjimkou těch skrytých myšlenek v odcitované brakýřské mluvě mi jaksi unikalo poselství. Pro československého diváka, nezajímajícího se aktivně o historicko-politické dění v Americe, chybí narozdíl od jiných podobných inscenací ta správná nadčasovost. 75% ()
Galerie (6)
Zajímavosti (1)
- Kniha, podle které film vznikl, se jmenuje „The Valley of Fear“ a vyšla v roce 1915 jako čtvrtá kniha Arthura Conana Doyla. V roce 1983 byla zfilmována také pod názvem Sherlock Holmes and the Valley of Fear. V roce 1986 vyšla česky pod názvem „Údolí strachu“. Přestože v knize i filmu vystupují oba Doylovi hrdinové Sherlock Holmes a Dr.Watson, tvůrci české adaptace se rozhodli je z příběhu vypustit. (sator)
Reklama