Režie:
Nicolo DonatoKamera:
Laust Trier MørkHudba:
Jesper MechlenburgHrají:
Thure Lindhardt, David Dencik, Nicolas Bro, Morten Holst, Hanne Hedelund, Lars Simonsen, Anders Heinrichsen, Jon Lange, Lena Bjørn, Claus Flygare (více)Obsahy(1)
Zakázaná láska uvnitř spolku neonacistů. Když Lars odejde z armády, protože je mu kvůli nařčení z obtěžování znemožněn kariérní postup, dostane se přes starého známého náhodou na sraz dánských neonacistů. Jejich předseda v inteligentním Larsovi vidí velký potenciál a snaží se ho získat pro svou věc. Lars se postupně skamarádí s Jimmym, jedním z nejaktivnějších členů skupiny, který ho má připravit na plnohodnotné přijetí do organizace. Zatímco společně opravují přímořskou chatu, kterou organizace využívá pro ubytování zahraničních hostů a oslavy, postupně jejich vzájemné pošťuchování a špičkování přeroste ve vášeň. Jenže být gay, je v očích pravicových extremistů ještě horší než být imigrant. Dramaticky napjatý film se díky mixu queer a proti-extremistických témat stal žádaným artiklem na festivalovém trhu a obrazil několik desítek mezinárodních přehlídek i bez GLBT zaměření. (Česká televize)
(více)Recenze (56)
Očakával som klasický, ale od severanov určite kvalitný film na tému skinheads. Viem že k témam pristupujú svojsky, často originálne a v podstate to aj dostaneme. Ibaže ma ten homosexuálny vzťah medzi dvoma členmi dosť prekvapil. Prečo? pretože je všeobecne známe, že skinheads nenávidia homosexuálov , preto je veľmi nepravdepodobné, že by sa práve takto orientovaný človek k takejto partii pridal. Ak už majú byť dvaja, je to ešte menej pravdepodobné, ale dajme tomu. Ak na to pristúpime, máme tu film na ktorý sa dá pozerať. Teda okrem tej "romantocko-erotickej" scény, pri ktorej som trpel. Vadila mi ešte roztržka v bare s "farebnými", prim ktorej z toho skinheadi vycúvali napriek presile. Opäť dosť nepravdepodobné. Mimo týchto malých nedostatkov film šľape, herecky výborne obsadené i zahrané s tradične protirasistickým záverom. 70%. ()
Kdo očekává klasiku (jako jsem čekal já, a proto jsem byl tak překvapený, když se začal rozvíjet hlavní příběh), tedy jak jednoho chytrého zverbovala na povrchní kecy banda holohlavých idiotů, tak se dočká jen zpola. Jako ideologická sonda Bratrstvo sloužit nemůže, ale funguje jako zajímavý příklad toho, „jak se vlastně zachovat, když si příroda dělá, co chce a sere na to, co hlásám“. Lysohlávkám se u tohohle musí svírat zadky, zvlášť když si uvědomí, že celá ta jejich parta stojí na prepubertální psychice a silném homosexuálním pnutí. ()
Film jsem po několika letech viděla podruhé a děj jsem si pamatovala jen matně. Byla jsem zvědavá, zda na mě zapůsobí jako kdysi. Ze začátku jsem tomu moc nevěřila, ale když došlo k prvnímu náznaku citového vzplanutí mezi Larsem a Jimmym, tak už jsem v tom zase lítala. Každému je asi jasné, že prožívat homosexuální vztah a zároveň být členem spolku neonacistů je zaručená cesta do pekel. Jak já těm dvěma fandila a taky se o ně bála. Navíc Thure Lindhardt a David Dencik zahráli milence tak věrohodně, že to mezi nimi až neskutečně jiskřilo. V hloubi duše jsem si přála, aby jim to vyšlo. Přesto musím ocenit ten víceméně očekávaný destruktivní konec, bez nějž by příběh byl jen těžko uvěřitelný. ()
Broderskab se vlastně nijak zvlášť neliší od ostatních filmů s neonacistickou tématikou. I tady hlavní hrdina nakonec poruší tabu, což pro něj bude mít nakonec fatální následky. Nicméně homosexualita,která je v tomto případě ústředním motivem, dělá přeci jenom Bratrstvo jedním z nejlepších filmů o neonacistické scéně. 90% ()
"Romeo a Romeo." Páni mají radši... jeden druhého. V dobrém i zlém, klevetníků šém. O citech přísně tajných pomlčte, polibkům nebraňte. Povoleno zákonem lásky, zapovězeno zákonem "konšelů společenství." Kdo chce ctít náš řád, nesmí vybočit z jeho řad. S dezertéry stanov rychlý proces vykonejte a již je mezi nás nepouštějte. Stalo se jedné noci...Milostná scéna se v tichý akt probouzí, na intenzitu rozkoše nahlíží, zmítá se ve volném pádu, křičí smyslnou něžností, odpoutává se, dostává se pod kůži, se vší to romantičností zve ku lásce vás. Vztek a zášť však servaly intimitu z nás. Prozrazeni něhou svou, potrestáni rukou (ne)chtěně bezcitnou. Když se city nevzdají, každé rány poleví. Tento cit nelze p(r)ominout, ani čas nemůže trhnout milostnou oponou. Budu tě držet za ruku tvou, oddaně čekat na větu zamilovanou. ()
Reklama