Režie:
Ari FolmanScénář:
Ari FolmanKamera:
Michał EnglertHudba:
Max RichterHrají:
Robin Wright, Paul Giamatti, Harvey Keitel, Danny Huston, Kodi Smit-McPhee, Frances Fisher, Don McManus, Sami Gayle, Jon Hamm, Michael Stahl-David (více)Obsahy(1)
Herečka Robin Wright hraje sebe samu: filmovou hvězdu za zenitem, které s přibývajícími vráskami ubývá rolí. Na stole leží možná poslední velká nabídka. Filmové studio chce naskenovat její tělo, pohyby i emoce, a koupit si tak virtuální herečku, která už nezestárne ani o den. Strach z konce kariéry, příslib věčného mládí ve světě filmu a štědrá finanční kompenzace nakonec Robin přimějí souhlasit. Po dvaceti letech se vydává jednat o prodloužení smlouvy na futurologický kongres. Ocitá se ve světě zcela transformovaném a fantazijním, v animované zóně, kde každý může být, kým chce. Vizuálně omračující zpracování povídky kultovního autora sci-fi Stanisława Lema (Solaris) je osobitou reflexí společnosti, která vzývá kult mládí a opájí se průmyslově vyráběnými iluzemi. Režisér Ari Folman (Valčík s Bašírem) originálním způsobem kombinuje herecké výkony (Harvey Keitel, Paul Giamatti) s animovanými pasážemi, přičemž zápletku ponechává otevřenou různým interpretacím. Navrch přidává divákům bonus: množství na první pohled skrytých detailů a hříček, které vyniknou až při opakovaném zhlédnutí filmu. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (184)
Metaforické exhibování, míchající chutě věčného mládí, náročnosti oddané, zralé mysli věcí Sirael. Slyšení vzpurné marionety s lidským přesahem. Svět pod hlavou točící se výhradně na hraně, animovaně. Tvorba předstíraných tvarů emocí na klíč. Sémiotické odkrytí zastíraných pleší. Odešla "životnost" ducha i duší, zůstala jen iluzivní hudba, povrchní salva, převlékající se existence dík ampulce uměl/eck/é inteligence... Obhajoba sebe sama, obhajoba herce jako živého člověka, který nevyšel z módy. Jeho zkušenosti, možnosti, energie, jsou těmi želízky v ohni, ingrediencemi kultury, a ne virtuální pocity, ony bezkrevné emoce aranžované figuríny, vytvořené technologickou pamětí doby, uchovávané pro zhýčkanou smetánku, zlenivělé publikum budoucí éry. ()
Dostalo mě to spíš intelektuálně než emocionálně. Velice originální a originálně formálně pojatá dystopická sci-fi a ve výsledku mnohem depresivnější, vážnější a ambicióznější film, než jsem si troufl očekávat. Hlavně to přepnutí z hrané části do části animované není jen prázdnou, bezvýznamnou efektní manýrou. Futurologický kongres nabízí obrovské množství podnětů k zamyšlení. Možná dokonce tolik, že při své dvouhodinové délce ani nestihne sám všechny dostatečně zpracovat. K absolutnímu nadšení mi ale schází právě ty fungující emoce - v tomto ohledu šel film bohužel úplně mimo mě. Vina imho leží v tom, že ona poměrně dlouhá animovaná sekvence je absolutně monotónně dabovaná a postavičky mají monotónní výraz. V hlasech a obličejích těch postaviček (a především v hlase animované Robin Wright) jsem vůbec nic neslyšel, neviděl a necítil. (KVIFF 48) ()
Sunset Blvd. digitálního věku šlape náramně do momentu, kdy se srazí s halucinogenním Inception, čímž dostane povážlivé šrámy především ve schopnosti být srozumitelnější ve vyprávění příběhu jako takového, přičemž snaha vybruslit z toho se mění v tvůrčí vršení jednoho nonsensu za druhým, takže druhá polovina filmu nedovede samostatně fungovat, ne natož tak ve fúzi s tou první; cameo "toho chlápka, o kterém už ani nikdo neví, jak se jmenuje" boží, dr. Kubrick úplně mimo (Zlatou malinu za masky, prosím!). ()
Protest, který si vypomáhá tím, že věci, proti nimž brojí, bagatelizuje a posouvá do roviny snadno napadnutelné karikatury. Může to pak samozřejmě působit revolučně a radikálně, ale ve skutečnosti je Folmanovo revoltování proti mechanizaci, schematizaci a podmanění reality ještě mnohem mechaničtější a "generičtější" než většina kritizovaných jevů. Chtě nechtě působí Futurologický kongres jako beznadějně děravá metafora zastydlá kdesi v dystopických vizích 90. let, jako uplakaná zpověď vyhaslé hvězdy, zahořklé mrmlání nezávislého filmaře na něco, co se neobtěžoval pochopit a především jako strašně agresivní výpověď, v níž animace na rozdíl od Valčíku s Bašírem neslouží jako prostředek osvobození a distance od traumatu, ale naopak nástroj podmanění a zotročení vnímání diváka (pure ideology, celý ten vizuál, naprostá bagatelizace, glajchšaltace té obrazové informace, jak říkáme my inťouši s nasazovacím vousem). Už dlouho jsem neviděl nedomyšlenější film, který by mě svou prostoduchou žlučovitostí vytáčel do běla. V zásadě mám dvě pozitiva: výtečný soundtrack Maxe Richtera určitě poslouží jako dobrý matroš pod trailery a první, co mě po Kongresu napadlo, bylo: Chci vidět nový film Michaela Baye. Jeho prostá hloupost mě očistí víc než tohle kostnaté a šlachovité podobenství, jehož "intelektuálství" je stejně ostentativně strojené jako karikatura Toma Cruise. P.S. Možná by se měl Folman zamyslet nad tím, že jeho vizi zpracovala zatracovaná fabrika na vizuální psychofarmaka už několikrát neskonale inteligentněji a rafinovaněji. Ale to se do jeho rozhořčené reality nehodí, vím. ()
Zvláštní krása, tahle filmová adaptace povídky Stanisława Lema. Zvláštně krásný jiný film... Po Valčíku s Bašírem se Ari Folman opět vydal cestou experimentu a originální fúze animované a hrané obrazové složky...ony dvě poloviny jsou ale trochu nesourodé - zatímco hraná je obrovsky silná a vzbuzuje emoce (kupříkladu příběh, který vyprávěl během skenování umělecký agent hlavní hrdince a provedl jí spektrem emocí), druhá animovaná část ve mne skoro žádné emoce nevyvolala...až samotný hraný konec... To memento před animovanou oblastí, před realitou stvořenou halucinogeny či průmyslově vyráběnými iluzemi., je zajímavá dystopická reflexe připomínající kultovní Matrix a odkazující k platónskému mýtu o jeskyni...Ari Folman ho vybavil celou řadou popkulturních odkazů a halucinogenní animovaná část se rozvíjí čistě dadaisticky a surreálně...svým vizuálem a charakterem připomene nejvíce asi Žlutou ponorku legendárních Beatles... ()
Slzy v očích. -- Odhoďte svoje ego a nechte se unášet. Robin Wright skvělá a Max Richter může konečně do topky skladatelů. Zážitek, o kterém se těžko mluví. ()
,,MOHU SE VRÁTIT TAM, ODKUD JSEM PŘIŠLA?“ … ,,TO MÍSTO, ODKUD JSTE PŘIŠLA, JIŽ NEEXISTUJE....“ /// Zajímavá myšlenka, možná i zpracování…, ale postupně je to fantasie nad moje vnímací schopnosti. Svět chemickejch fantasií zabíjejících minulost – tak jednoduchý (nebo stravitelný?) to zas není. Příběh mi zavírá voka a dávat víc * jen kvůli hraný části a fajn Princezně nevěstě mi připadá nefér. /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Stejnojmennou povídku, kterou v roce 1971 napsal Stanisław Lem, číst nebudu. 2.) Jsem spíš na ty antiutopie, založený na iluzích... 3.) Thx za titule ,,majo0007“. /// PŘÍBĚH *** HUMOR ne AKCE ne NAPĚTÍ ne ()
Velké ambice ještě nutně neznamenají velký zážitek. ()
You gotta love the sheer ambition. ()
Je to veľmi dobrá čiastočne animovaná psychologická sci-fi dráma. Má celkom dobrý príbeh o starnúcej herečke, ktorá má svoj vrchol slávy už dávno za sebou a navyše sa práve začína nová filmová éra, v ktorej sa už bude s hercami pracovať len virtuálne a tak predsa len súhlasí a aj sama sa nechá naskenovať. Po dvadstiatich rokoch sa kvôli predĺženiu zmluvy zúčastní špeciálneho kongresu a tak sa zoznamuje s prakticky úplne novým svetom, kde fungujú iné pravidlá, no navyše sa ešte situácia skomplikuje a musí čeliť nečakaným skutočnostiam. So spracovaním som veľmi spokojný, ako celok je toto skutočne mimoriadne zaujímavé, trochu originálne, nepredvídateľné a nadmieru nápadité dielo s viacerými úžasnými a pre mňa nezabudnuteľnými scénami a zaujímavými a rozmanitými prvkami od obyčajnej herečky, ktorá nie je spokojná so svojim stavom až po víziu budúcnosti a navyše som tu aj pocítil veľký rozsah rôznych emócií a nálad. A aj preto som mal v priebehu trochu problém si k tomu vytvoriť plnohodnotný postoj, keďže jednotlivé fázy sa na prvý pohľad venujú niečomu úplne inému a navyše to má aj inú atmosféru. Už hraná, úvodná fáza si ma aj napriek nie až tak atraktívnej tématike dokázala získať a napríklad scéna so samotným skenovaním sa mi skutočne páčila. Potom to na nejaký čas trochu upadne, časť počas samotného kongresu mi prišla skôr len priemerná, ale následne už ide celková zaujímavosť a kvalita len hore, pričom musím pochváliť tú mimoriadnu hravosť, keďže tých rôznych nápadov je tu nespočet, hlavne milovanie pred explodujúcimi lietadlami a celé to vyvrcholí dokonalou záverečnou štvrťhodinou, ktorá mi prišla až dychberúca a obzvlášť samotný prechod alebo aj úplné finále sú skutočne úžasné. S hereckým obsadením som nadmieru spokojný, síce väčšia časť filmu je animovaná, takže o to až tak veľmi nejde, ale aj tak ma Robin Wright v hlavnej úlohe veľmi bavila, zaujímavé postavy tu majú aj Harvey Keitel, Paul Giamatti a Danny Huston, ale nesklamú ani zvyšné postavy a to ani tie animované s väčším priestorom. Réžia a technická stránka sú perfektné, tento typ animácie určite nepatrí medzi tie prvotriedne, no v tomto žánri mi to vôbec neprekáža, hlavne, že celé je to nápadité, prepracované a aj celkom inteligentné. A ako som spomínal, mimoriadne spokojný som s emocionálnou stránkou, takže Ari Folman u mňa stúpol ešte viac. A k tomu ešte tá krásna hudba. Takže rozhodne jeden z najzaujímavejších filmov, aké som videl za dlhú dobu a síce plné hodnotenie zatiaľ nedávam, no len preto, že v priebehu som nebol až tak nadšený, ako na konci, ktorý tomu celému dodal úplne iný náboj. A aj kvôli tomu sú ďalšie pozretia samozrejmosťou a možno už to plné hodnotenie aj dám. 82% ()
Robert Nozick ve svém díle Anarchy, State, and Utopia píše o tzv. "experience machine"; stroji, který by nás ponořil do věčného snu. V této simulované realitě bychom nečelili žádnému utrpení, které známe z tohoto světa. Nozick následně dodává, že řada lidí by si život v tomto alternativním světě nevybrala, z čehož vyplývá, že potěšení nemůže být jedinou hodnotnou věcí v lidském životě, jak tvrdí například hédonismus. Futurologický kongres představuje dvouhodinový rozbor této myšlenky, který osobně nemůžu hodnotit tak vysoko jako ostatní. Ať už proto, že animovaná část na mě působí dějově roztříštěně a oproti hrané části i méně zajímavě, nebo jednoduše proto, že jako celek mě, narozdíl od jiných, Futurologický kongres téměř nijak emocionálně nezasáhl. ()
Chemická párty! Neskutečný úlet s neuvěřitelným přesahem, ještě teď to můj mozek tráví. ()
WTFuturologický kongres... přeplácané, zbytečně natažené, pohromadě nedržící a jako celek vlastně ani moc nefungující, ale v některých jednotlivostech naprosto úchvatné (skenování Robin, město "budoucnosti" a následný detox). ()
R. Wright je veľmi sympatická herečka a mám radosť, že som ju po dlhej dobe mohol vidieť v hlavnej úlohe aj keď tak nejak pol-napol. Ide o to, že dobrá polovica filmu je animovaná a je kombinovaná s hraným dejom a živými hercami. Zaujímavý nápad, ale čakal som niečo iné. Prvá tretina filmu super, potom to začalo škrípať a v závere si poviete, o čom to vlastne bolo...Očakával som nejakú podobnosť s filmom Simone s Al Pacinom, ale ako hovorím po prvej tretine to nabralo iný smer. Najsilnejšia scéna je tá "skenovacia" , malo to čosi do seba. R. Wright hrá samu seba, teda herečku, ktorá zažiarila vo filme Forest Gump , ale potom chybou vlastných rozhodnutí zapadla a ťažko hľadala úlohu ktorou by prerazila. Celkovo to nie je film pre každého, zvlášť v tejto kombinovanej podobe , ale stojí za pozornosť. Stačilo málo a mohlo ísť o veľký film, cítil som premárnenú šancu. 60%. ()
Od poměrně současného tématu virtuálního herectví po kozaté delfíny ve zdegenerované společnosti? Jde to, ale místama je to zbytečně nesrozumitelné a zamotané, přitom hlavní myšlenka rozhodně není nijak složitá. Animace je sice pěkná a je tam pár nádherných okamžiků, ale dost často sklouzává ke zcela zbytečné karikatuře a to navíc v momentě, kde selhává i děj, tahle kombinace stvořila cca dvacet prázdných a nudných minut, které dokonale kazí dojem, přitom závěr je minimálně fajn. Ari Folman je dobrej, ale tady si nejspíš vzal moc velké sousto. Nebo si prostě jenom chtěl kreslit podobné hovadinky jako kozaté delfíny, kdo ví. ()
Mám podezření, že to, co bylo na snímku dobré,rafinované a objevné, jsem si tam sám akorát domyslel. Ale obecně: díky za vizi budoucnosti, kde vývojem prochází samotná percepce bytí. ()
Připadám si jak upištěná pubertální kravka, která se vzteká, že už ji nebaví mít malá prsa a když ji konečně vyrostou, zase ječí, že si přes ně nevidí na nalakované nehty na nohou... Protože já se těšil, že v kině zase jednou uvidím něco nového, sondu do duše každého z nás, která měla bodovat hlavně probuzením našich emocí. Dlouho to vycházelo, jenže náramně rozměklé srdce zarazily ty omalovánky uprostřed... Supr nápad, propojit takhle dlouhým úsekem animovaný film s hraným, ale já když jsem naměkko, intelektuální přednáška je to poslední, co bych si přál slyšet. ()
Valčík s Bašírem to sice nepřekonalo, ale hudba Maxe Richtera je opět na koupení soundtracku a Ari Folman se řadí mezi už tak dost početnou židovskou filmařskou elitu. A slzy byly.(KVIFF 2013) ()
Vizuálně neuvěřitelně podmanivé a opojné. Ale potřebuju to vidět ještě jednou, jestli v tom najdu i nějaký smysl. ()
První polovinu filmu jsem si říkala: "bude to asi něco jako Simone, bezva." V druhé polovině mi hlavou projelo: "aha, tak spíš moderní verze Senzačního světa, super." No a nakonec přišlo vystřízlivění v podobě nepovedené laskominky plné scének a nápadů haprujících mezi jednou a pěti hvězdami. Plné námětů s nevyužitým potenciálem, já sama ve filmu viděla hned několik motivů, z jejichž převzetí by mohlo vyjít mnoho povedenějších filmů. V hrané části stopáže se u mě zábava střídala s nudou fifty fifty, v animované už převládala jen ta nuda, takže sakum prdum, lítám mezi jedním až pěti kusy, za uzívanou podívanou téměř lákající ke zmáčknutí rychloposuvu ale zadrhávám maximálně na dvou a konstatuji - umělé. PS:Filmy s digitální Robin vypadaly na moc pěkné grindhouseovky, příště by měla jít spíš do nich. ()
Reklama