Režie:
Jiří StrachScénář:
Marek EpsteinKamera:
Martin ŠecHudba:
Jan JirásekHrají:
Jiřina Bohdalová, Radoslav Brzobohatý, Ivan Trojan, Lenka Vlasáková, Taťjana Medvecká, Aňa Geislerová, Jiřina Jirásková, Viktor Preiss, Tatiana Dyková (více)VOD (5)
Obsahy(1)
Ota je bývalý učitel a ve svém věku má již řadu vrtochů, kterými poněkud komplikuje život svému synovi a snaše. Nyní jej čeká náročná operace a Ota se rozhodne, že je ta správná doba, kdy je třeba vyhledat někoho, kdo kdysi dávno velmi ovlivnil jeho život. Setkání s herečkou Janou je ale poněkud jiné, než si představoval. Přesto je to právě tahle vitální dáma, která nemíní nerezignovat na aktivní život, která znovu zamotá jeho osud. Díky Janě se Ota vydává na napínavou road-movie, na jakou by si možná ani v mladším věku netroufl. A je to právě tohle důležité setkání, které oba utvrdí v poznání, že nejhorší, co může člověk udělat - je všechno vzdát! (oficiální text distributora)
(více)Videa (9)
Recenze (295)
Spojení Jiřina Bohdalová a film o rozverném stáří už na první pohled nezní lákavě. Zvlášť pro ty, kteří považují artrózu za sci-fi a ani si neumí představit, jaké to s nimi bude za padesát let. Paradoxně ale Vrásky z lásky umí oslovit nejen jednu cílovou skupinu. Sice se pořád díváte na skotačení dvou důchodců, zároveň se ale naivnímu humoru s chutí zasmějete. Navíc má Jiří Strach skvělý cit pro atmosféru a práci s herci, a tak peníze za tenhle film ani nemůžou být vyhozenými z okna. ()
,,40 LET UČÍM DĚTI, ABY DODRŽOVALI PRAVIDLA .“ … ,,TAK TO JE NEJVYŠŠÍ ČAS S TÍM PŘESTAT!“..... /// Rodiče a děti. Děti a jejich rodiče. Rodiče, ze kterých stáří dělá děti. Výkvět českých hereckých důchodců, ale hlavně duo B+B (kterýmu vévodí klející a ironickým humorem sršící Bohdalka) v sympaticky pojatý road-movie. Na konci jsem překvapenej, jak si mě všichni získali na svoji stranu. Sympatickej a malej film o dvou důchodcích, kteří se navzájem zachráněj. Fajn dialogy, scénář, obsazení a (pro někoho) zjištění, že když staroušci nepruděj, dá se s nima i žít (ne babi, ve čtvrtek do Kaufláče s tebou fakt nejdu!). No řekněte: nebyly by 3* málo? /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Je mi tak kolem pětasedmdesáti. 2.) Sháním film, kterej mi podle nekrologů bude připomínat český herce. 3.) Co dělaj angličtí důchodci vím, ale nikdo mi neřekl, na co se mám připravit já. /// PŘÍBĚH **** HUMOR ** AKCE ne NAPĚTÍ ne ()
Pro jednou jsem si chtěl odpustit ty moje věčné blbé kecy, abych se nedotkl zdejších herců a stáří, k čemuž obojímu chovám respekt. Jenže jsem zjistil, že bez těch keců najednou nemám co bych napsal. Důchodcovská road movie na jednu stranu není zrovna to, co bych si teď přál sledovat, na stranu druhou mě ale docela příjemně pobavila. K dobru má tenhle film i to, že se nepotvrdil můj Strach z Epsteina. ()
Měla jsem dojem, že tvůrcům je téma filmu ukradené, což je dost zásadní problém. Sám Epstein v diskusi po projekci říkal, že ho k napsání scénáře inspirovala praprateta, na niž už se nepamatuje, a jakýsi zaměstnanec domova důchodců, kterého jednou svezl autem a který mu vyprávěl cosi o sedativech. Vznikl z toho eklektický, povrchní blábol s několika silnějšími místy. Nemám samozřejmě nic proti obsazování starých dobrých herců, ale pokud je to touhle formou „dávání šance“, je to zlé. A jako francouzštinář nechápu to [defuró]. ()
Jistě ne náhodou připomíná, a možná i záměrně v lecčems volně navazuje, nový Strachův film na Michálkovo úspěšné Babí léto s Vlastimilem Brodským a v některých momentech také na svěrákovské Vratné lahve; zároveň ale vytváří hmatatelný kontrast s filmy typu Pamětnice a tomu podobných, kterým chybí hloubka a smysluplný scénář. Překvapující vyzrálost mladého Marka Epsteina poskytuje v současném všeobecném úhoru této jistě ne lehké profese alespoň doutnající naději, podobně jako tomu nasvědčuje dnes již ucelená Strachova režie, byť není na poli domácí kinematografie nijak zvlášť frekventovanou osobností (od posledního celovečerního filmu jej dělí více jak sedm let). VRÁSKY jsou více než cokoli jiného melancholickou procházkou po životě dvou na první pohled nesourodých jedinců, které osud kdysi souhrou náhod na malou chvíli spojil, aby je v závěru jejich životů opět sezdal, ale činí tak formou ne právě obvyklou. Vítězící hodnotou se tu zdá být perlivý ironický humor, prostoupený především v hereckých výkonech Bohdalové i Brzobohatého. Fantastické a bezproblémové znovunavázání spolupráce po neuvěřitelných čtyřiceti letech se odehrává bez zbytečných senzací: od prvního okamžiku vzniká vyrovnaná, na stejnou strunu naladěná dvojice, jakoby mimochodem navazující tam, kde kdysi přestala, díky čemuž divák nemá téměř příležitost si uvědomit onu časovou propast mezi jejich uměleckými i osobními životy. Vedlejší role celek ničím nenarušují a vytvářejí zajímavě odstíněný kolorit (s mondénní výstředností titulní hrdinky bojující ředitelka pečovatelského ústavu vynikající Taťjany Medvecké, civilní portréty moderních rodičů Trojana a Vlasákové nebo účast věčné souputnice Bohdalové Jiřiny Jiráskové v mile osobité epizodce jedné z obyvatelek ústavu). Závěrem zbývá obligátní zjištění a zamyšlení nad tím, proč podobných filmů pro dožívající generaci našich předních umělců nevzniká více. Více důstojných a více opravdových. ()
Galerie (12)
Zajímavosti (26)
- Divadlo, kam išiel hľadať Radoslav Brzobohatý svoju lásku bolo skutočné pražské Divadlo na Vinohradech. (kosticka7)
- Dvojici Radoslava Brzobohatého a Ivana Trojana coby otce a syna si režisér Jiří Strach vyzkoušel již ve svém předcházejícím televizním filmu BrainStorm (2008). (MyShock)
- Režisér Jiří Strach si zde vyzkoušel i roli koproducenta – vložil do filmu svůj honorář a zažil si riziko na vlastní kůži. Když zjistil, jak snímek divácky dopadl, neskrýval zklamání. [Zdroj: týdeník Ekonom] (hippyman)
Reklama