Obsahy(1)
Bez zjednodušující charakteristiky obyvatel ruské (v tomto případě Psovské) provincie jako hulvátů a vyznavačů samohonky a bez sociálních represí nám Bakur Bakuradze předkládá dokumentárně strohý portrét životního rytmu postaršího farmáře Ivana Dunajeva (Michail Barskovič). Určuje ho krmení a zabíjení prasat, účetnictví, prodej masa, opravy traktoru, věnování se jednorukému synovi, manželce a dceři. I když se příběh odehrává na venkově, příroda nepředstavuje poetizující, metafyzický prvek v tradici Dovženka a Tarkovského jako například v Návratu (Vozvraščenie, 2003) Andreje Zvjaginceva. Je spíše jakousi respektovanou daností, prostorem pro Ivanův oblíbený lov, do něhož se pokouší zasvětit syna Kolju (Gera Avdočjonok), přestože ví, že jeho fyzickou nedostatečnost a zranitelnost nezmění ani soucitná otcovská péče. Ivanův pevně ukotvený, spartánský běh farmaření a aktivní určování podoby vlastního života, na němž je závislá nejen jeho rodina, naruší příchod Ľjuby (Taťjana Šapovalovová) z nedaleké vězeňské kolonie, která si přichází povinně odpracovat tříletý trest za vraždu.
Režisér - v tandemu s významným ruským producentem Sergejem Seľjanovem - pracuje v Lovci výhradně s debutujícími neherci, kteří většinou vykonávají stejné povolání jako v reálném životě. Film si vystačí s minimem slov, obejde se bez hudby, bez výrazných barev či nezvyklé kompozice záběrů a jeho postavy jsou často snímané v polocelcích a zezadu - v jakési emocionální neutralitě, ve skrytu, v provinční uzavřenosti před neznámými vetřelci. Zobrazovaným událostem dodává expresivitu spíš zvuk - výstřely, kvílení prasat, hluk traktoru, auta nebo televizoru - kulisy opakující se rodinné večeře, snímané z téhož úhlu.
Ivanovo hrdinství tváří v tvář sobě samému a vlastním pravidlům okrajově koresponduje s příběhem mladého sovětského válečného hrdiny Ivana Matrosova s jeho rusky naddimenzovaným betonovým monumentem - to když se ho syn, stojící pod ním, zeptá, co je to vlastně Sovětský svaz. Sledování tohoto dvouhodinového opusu připomíná podobně dlouhou pravoslavnou mši v chrámu bez lavic, již věřící absolvují v nepohodlí, ve stoje, a která v závěru zdůrazňuje jakousi duchovně-fyzickou katarzi, mlčenlivé přijetí odpovědnosti za následky svých činů, ať už jde o zabití zvířete a jeho konzumaci, anebo společností oficiálně netolerovanou nevěru, díky níž se Ľjuba vrací zpátky do života nejen jako chodící ženské tělo.
(Letní filmová škola)
Recenze (4)
Snímek režiséra Bakuradzeho se vyznačuje pomalým tempem a strohým užitím dialogů. Odehrává se na venkově v prostředí prasečího chovu, jatek a prodeje masa. Hlavní postavy působí odpsychologizovaně a jelikož o nich mnoho nevíme, je složité vyčíst jejich motivace a problémy, které řeší. Lovec Ivan ztvárněný nehercem Michajlem Barskovičem (také ostatní jsou neherci) má ve většině scén kamenný výraz, který naznačuje jeho uzavřenost a přemýšlivost, možná typickou pro loveckou činnost. Bohužel se ale těžko dá říct, o čem film takzvaně "byl". Ivan má fyzicky postiženého syna, repetitivnost práce zřejmě symbolizují jeho dennodenně se opakující aktivity proložené občasným lovem zvěře ve volné přírodě, objeví se i reminiscence války. V druhé půlce se k tomu přidá krátká milenecká love story s vězenkyní odsouzenou za vraždu k prospěšným pracem. Domnívám se však, že to je na dvouhodinový film málo, a postrádám v něm nějaké silnější sdělení. ()
lidské. maso. ()
Film vám sice na chuti vepřové kýty spíš ubere než přidá, ale žádný turisticko-poznávací-zážitkový zájezd vás do těchto oblastí nepřivede. Sem se nikdy nejezdí, ani herci tu nejsou vítání. Život na prasečí farmě je nejspíš všude stejný. Stejní jsou asi i lidé, kteří na ní pracují a které živí. Farmě velí Ivan (Dunajev) a Viktor (kdo je Viktor? Někdo z rodiny? Je to důležité. Pracuje tu i vězeňkyně Ljuba. Když v závěru filmu, po propuštění, odjíždí, cítí Ivan svoji invaliditu (Ivan = Inval) a stává se svým vlastním fyzicky postiženým synem: jednou rukou skolí divočáka. Obával sem se, že by to mohla být i Ljuba. Život na farmě jde dál při kvikotu prasat, hučení strojů a odpočinku v nepřívětivé místnosti u televize. Režisér Bakur Bakuradze dimenzuje časová a prostorová kvanta na maximum, aby tak dosáhl úzkostného napětí postmoderní doby. ()
Neviem o čom mal film pojednávať. Herecký prejav ma unavil a čo si budem pamätať sú akurát pekne nasnímané scenérie niekde v ruskom zapadákove. ()
Galerie (14)
Photo © CTB Film Company
![Lovec - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/158/600/158600594_466f37.jpg)
Reklama