Režie:
Xavier DolanKamera:
André TurpinHudba:
Gabriel YaredHrají:
Nathalie Baye, Vincent Cassel, Marion Cotillard, Léa Seydoux, Gaspard Ulliel, Antoine Desrochers, Arthur Couillard, Patricia Tulasne, Théodore Pellerin (více)Obsahy(1)
Mladý úspěšný dramatik se po 12 letech prožitých ve velkoměstě vrací domů za rodinou, aby oznámil svou blížící se smrt. Svět kosmopolitního muže je však členům rodiny příliš vzdálený a nepředstavitelný, než aby mohlo dojít ke smíření a naplňujícímu prožití posledních společných chvil. (Aerofilms)
Recenze (109)
Tak málo stačí... k naťuknutí. Namále má. Život je skořápka křehká. Vztahy, co hřát mají, někdy s příchutí dešťů, jindy s vůni mlhy. Náš příběh naloží nemalé nálady. Jemné jinotaje. Prudká záření. Dechu /k/AMEN/y/. ()
Super úvodní píseň, skvělé herecké výkony.Neustálé koktání všech postav, co mě už pak vážně rozčilovalo (všichni se snaží pořád něco říkat a nikdo skoro nic neřekne), neustálé 'znásilňování' diváka hudbou.. na to, že jsem se na to ve Varech těšila asi nejvíc, to bylo zklamání.. ()
Tak jsem si touhle emotivní konverzačkou zase po delší době připomněla, jak se mi dokáže tvorba Xaviera Dolana dostat pod kůži. Jde o silné rodinné drama o dávných křivdách a neschopnosti naslouchat jeden druhému, o smutku tam někde hluboko v každém z nás... Skvěle natočené, snad ještě lépe zahrané, a to vše orámované akorátně dávkovanou sugestivní hudbou. Závěrečný obraz posvěcený Mobyho hitovkou je hořkou tečkou za vším, co zůstalo nevysloveno a celou dobu jen probublávalo na povrch. (85%) ()
Veľmi pekná kamera, francúzska herecká smotánka (ktorá sa jaksepatří snaží) a miestami zaujímavá atmoška či hudba. Ale zároveň otravne ambivalentná a pozérska volovina. Sledovať hodinu a pol jednu kvalitne dysfunkčnú rodinu, o ktorej sa nič konkrétne nedozvieme a jedného mlčanlivého týpka, ktorý hádže precítené pohľady a nevie zo seba vyžmýkať jednu vetu....no čo ja viem. Každopádne pozerateľné to bolo a fakt, že Dolan má len 27 rokov u mňa prihadzuje jednu hviezdičku. V takom mladom veku sa totiž experimentovať má, pričom spôsob akým drží film v rukách ukazuje, že chalan je veľmi šikovný. Uvidíme s čím príde nabudúce. ()
60-70% ... Gaspard Ulliel bol úžasný. V každom okamihu bolo vidieť ako je vnútorne rozorvaný a bojuje sám so sebou. Avšak príbeh sám o sebe + dysfunkčná rodina boli len šedým priemerom. ()
Průměrné drama o jedné dysfunkční a hluboce rozvrácené rodině. Ne, že by to bylo úplně špatné, ale už jsem toto téma viděla víckrát a líp např. v Blízko od sebe. Podle mě se jedná o nejslabší Dolanův snímek a dovoluji si s ním tímto nesouhlasit. Mami!, nebo Imaginárním láskám to nesahalo ani po kotníky. BTW: Děkuji autorovi za kvalitní české titulky, dlouho jsem na ně čekala. ()
Hrůza. O ničem. Nezáživné prostory. Nevyužité téma. ()
Numa numa jej numa numa jej numa numa jej numa numa jej numa jej numa numa jej numa numa jej numa numa jej numa numa jej numa numa jej numa jej numa numa jej numa numa jej numa numa jej numa numa jej numa numa jej numa jej numa numa jej numa numa jej numa numa jej numa numa jej numa numa jej numa jej numa numa jej... písnička dokonale vystihuje film, aneb Dolanovu režijní dokonalost. Dialogová manýra, která baví sledovat, a dovádí k dokonalosti několik postopů, které Dolan v minulosti začal v jiných filmech, jako je práce s hudbou nebo práce s hloubkou ostrosti. Za zmínku stojí také výrazný posun k lepšímu v adaptaci divadelní hry, oproti Tomovi na farmě je tento film na jiné úrovni. ()
"Asi tu nezůstanu, až jim to řeknu." Ačkoliv toto rozhádané rodinné drama hodnotím svými čtyřmi hvězdami, přikláním se spíš k autorům zdejších komentářů, které si tento snímek moc nezískal. Protože jsem ho však viděl až po přečtení zdejších komentářů, tak mě ani nezklamal. Musím totiž ocenit ten poměrně hravý způsob, jakým pan režisér při jízdě taxíkem s pomocí záběrů dvou růžových balónků a páru růžových plameňáků nastínil, že hlavní hrdina nebude jen metrosexuální, ale též homosexuální. Dalším kladem totoho filmu ovšem je i dlouhý pohled do hlubokých očí empatické Marion Corillardové či prasečích očí despotického Vincenta Cassela. Avšak pochválit můžu také hudbu, přestože rozhodně nepatřím mezi příznivce skladby "Dragostea Din Tei", od moldavského hudebního tria O-Zone. Závěr snímku pak přímo korunuje mystické oživení kukaččího mláděte z kukaček, které očividně symbolizuje pocity hlavního hrdiny. Tato rodinná sešlost tak divákovi nabízí především celkem příjemný audiovizuální zážitek, aby mu jej v zápětí znepříjemnila svým nepříjemným průběhem. ()
pojednání o rodině v totálním emočním a citovém rozpadu.Zkrátka do odjíždějícího vlaku se naskočit nedá.A myslet si že z těch vypatlanců někdo pochopí větu :"Musím odejít!" jinak než na ni zareagují tak ,že začnou Louise překotně pakovat a je zřejmé že si oddechli že odchází.Je to prostě cizinec.Který narušil běh jejich podělaných životů.jen jsem si oddechla že scénář nepřipsal ještě vřeštící dětičky.Stačil vyšinutý Antoin..ani scénárista radši nezařadil scénu kde Louis oznamuje svoji smrt.To už si nikdo neumí představit jak by asi měli všichni zareaovat.Je to velmi specifický film pro intelektuály.Za mě :tohle téma chtělo jiné zpracování ()
Uznávám, že hodnocení tohoto filmu pěti hvězdama je hodně subjektivní, protože takových extra kvalit asi nedosahuje, ale kombinace stříbrného plátna a aktuální nálady mi z filmu udělala až psychedelický zážitek. Skoro sto minut mi uteklo jako půl hodina. Film mě spolkl v první minutě a vyplivl v poslední a nenechal na mě řasu suchou. Příběh jako takový je hodně mdlý, vše vynáší do nebes "nervózní a skotačivá" a kamera a jakýsi podivný střih, který dělá z rodinného plkacího dramatu zážitek téměř scifi... ()
Mommy bola pre mňa filmovým zážitkom roka a preto som čakal od Dolana veľa, teda určite viac ako som dostal v tomto filme. 90 minút brodenia sa dialógmi v divadelno-komornej atmosfére s výbornými hercami, v nie až tak zaujímavých rolách čakajúc na emocionálnu bodku, ktorá nepríde. ()
nafoukaný, manýristický a pompézní Dolan prostě funguje. Občas únavné řvaní vyrovnávají skvělé videoklipové scény a ten geniální kýč ve finále. Naprostá spokojenost. ()
97 minut pásma dialogů o nekonečném nic ve francouzském intelektuálním psychologickém filmu, kde mne nejvíc překvapil nabušené obsazení francouzskými hvězdami první velikosti. Každý asi chce někdy uspět na festivalu. ()
Konverzační drama Xaviera Dolana v sobě nezapře své divadelní kořeny. Dolan je podtrhl suverénní režií s důrazem na exhaltovaný herecký projev a výrazně citově zjitřené dialogy. A svůj záměr zvládl mistrovsky, stejně jako herci, kteří v náročných partech excelují (Cassel, Cotillard, Seydoux...). Rovněž technicky je snímek perfektní, vyzdvihl bych zejména kameru a střih. Téma filmu a jeho rozvedení ve scénáři mě ovšem vůbec neoslovilo a celé drama na mě působilo dojmem dokonalé, ale prázdné režisérské a herecké onanie ve stylu: "tohle všechno my dokážeme". Divadelní prkna tomuto dílu musí svědčit neskonale lépe. Tři hvězdičky. ()
Není to příjemné pokoukání, místy natolik vyhrocené a natolik trefné na charaktery až to hraje ve vyhrocených situacích na nervy. A vyhrocený je celý film. Drsný, bolestivý film. S krutostí života, kterou někdy vytváří okolnosti, někdy lidé a někdy lidé neschopni je překonat, nebo se přes ně přenést. S netradiční kamerou snímající výhradně tváře herců, s komorní atmosférou a divadelními postupy. A závěrem, který vás emočně rozcupuje. Nebudete odcházet z kina, od televizorů s příjemným pocitem, ale emočně rozhození, smutní. Neskutečná emoční síla a řada záběrů, které si budete pamatovat, to vše se ve vás bude promítat ještě několik dní a vybavíte si je i zpětně. Skvělý Gaspard Ulliel a skvělá Lea Seydoux. 95% (Viděno v rámci 19. Festivalu francouzského filmu) ()
"Nechci tě poslouchat ani mluvit. Kdo je zamlklej je nejlepší posluchač? Ale já držím hubu, aby mi lidi dali pokoj, Lousi.." V Xavierových filmech jsou 3 věci jistý: Bude se hodně kouřit, budou vlát závěsy a bude to prokládaný chytlavou hudbou. ()
Ničím nezajímavé, jednotvárné, monotematické, fádní, nudné, hovno. ()
Nový film Xaviera Dolana mě zklamal. Pro mě to byla užvaněná nuda doplněná přehnanými, nic nesdělujícími, hysterickými výstupy hlavních představitelů. Na Gasparda Ulliela v hlavní roli se hezky koukalo, ale to byl asi jediný pozitiv trochu zbytečného snímku. Opravdu jsem se snažila nalézt v ději poetiku, o které se mluví, ale vyjma docela působivého konce, jsem viděla jen hezky stylizovanou nudu. ()
Dlouho jsem čekala, až s k filmu objeví dobré titulky, protože sledovat tohle s nějakými nevydařenými by mělo asi docela fatální následky. A vyplatilo se. Na to že je to konverzační rodinné drama, tak to ani na chviličku nenudí. Naopak mi i přišlo docela napínavé, jestli to Louis řekne nebo ne. Ala uznávám, že asi bude docela rozdíl, jestli film sledujete s tím, že víte proč Louis přijel nebo jestli to nevíte. Já si to přečetla a přišlo mi úžasné sledovat jednotlivé členy rodiny, to jak se tváří, chovají, co říkají. Jak maminka říká, jak je to šťastný den a co bude do budoucna. A jak jen švagrová, která nikdy předtím Louise neviděla, je jediná schopná ho vidět, jediná pozná oč jde, ostatní jsou zaslepení sami sebou a vztekem na ostatní či sebe samé. Tohle všechno umožnila hlavně úžasná kamera zaměřená na detail, na tváře herců, kteří podávají perfektní výkony, taky díky skvělé práci se světlem. No a samotnou kapitolou je pak neskutečně krásnej obličej Gasparda Ulliela. Jo a úplně bych zapomněla na krásnou hudbu. ()
Reklama