Režie:
Philippe FalardeauScénář:
Philippe FalardeauKamera:
Ronald PlanteHudba:
Martin LéonHrají:
Mohamed Fellag, Sophie Nélisse, Émilien Néron, Brigitte Poupart, Judith Baribeau, Stéphane Demers, Daniel Gadouas, Danielle Proulx, Louis Champagne (více)Obsahy(1)
Bachir Lazhar je alžírský přistěhovalec v Kanadě. Je přijat na základní školu, aby nahradil učitele, který tragicky zemřel. Zatímco si žáci ve třídě vyrovnávají se ztrátou svého učitele, nikdo z nich si neuvědomuje, jak bolestný je život Bachira a ani to, že mu stále hrozí deportace. Film Monsieur Lazhar líčí setkání dvou vzdálených světů a sílu sebevyjádření. (Kryšpín)
(více)Videa (5)
Recenze (37)
Pomyšlení, že by dnes učitel ohnul drzého výrostka přes lavici a seřezal rákoskou, je stejně bizarní jako praní prádla na valše. Současná, podotýkám západní, úzkostlivě korektní společnost nařizuje zacházet s dětmi jak „s radioaktivním odpadem“, čili kantore, ruce pryč. Monsieur Lazhar, charismatický chlapík a zastánce starých metod je názoru, že nějaký ten lepanec či pohlazení ještě nikomu neuškodily. Má na krku imigrační úřad, zvyká si na novou zem i školní pravidla a musí se, stejně jako jeho nová třída vypořádat s těžkým traumatem. Je přesvědčen, že smrt by neměla být ve škole tabu, že je třeba o ní hovořit otevřeně a nepodceňovat závažnost toho, jakým způsobem a jak dlouho děti tragickou událost zpracovávají. Jenže u příslušných autorit nenalézá pochopení. Emocionální stres prý není nemoc, kterou je třeba vyléčit... Toto nenápadné drama, oproštěné od pompézních gest a proslovů, se zabývá subtilní a nevyzývavou formou zvládáním traumatické situace na základní škole v dnešním multikulti světě a poukazuje na důležitost vzájemného respektu mezi pedagogem a žáky. ()
První dva tématické okruhy - školství a emigrace - je tu hojně (a zodpovědně) polemizováno. Třetím okruhem je otázka, kterou klade učitel Lazhar, a které se ostatní úzkostně vyhýbají: Proč to udělala Martina ve třídě? Hledáním odpovědi se nedostáváme do dalších sfér, zůstáváme u těch uvedených, ale nyní se nacházíme už nikoli ve třídě, ale někde pod ní, někde ve školním slepě. - Jsou nejlepší učitelé ti, kteří jimi nejsou? - Proč si vybral právě Balzacovu Šangrénovou kůži? (Třeba zjistit!) ()
Zajímavý a poměrně realistický film z oblasti školy a nutno podotknout, že ona realita je spíše hořká. Bachir Lazar představuje roli chápavého a vnímavého učitele, který dětem dokáže naslouchat a bavit se s nimi i o věcech, o kterých by se dle předpisů s nikým bavit neměl... Co se mi opravdu líbilo, byl závěr, který byl pro mě silný a upřímný :-) ()
Tak frankofonní filmy nejlépe popisují trpkou realitu českého školství, což je sice paradoxní, ale pravdivé zjištění. Podobně jako francouzský snímek Mezi zdmi se také kanadský Monsieur Lazhar snaží reflektovat krizi, která celý systém školství postihla, a je velmi zajímavé sledovat, že kanadskému učiteli ztrpčují profesní život ty samé hořkosti. Podstata problémů totiž zjevně leží mimo oblast školství, neboť tato je jen zasažena skutečným jmenovatelem této katastrofy, kterou je závažná krize celé západní společnosti. Tvůrci geniálně propojili tyto dvě úrovně v postavě imigranta Bachira Lazhara, čímž postavily v kontrast dvě paradoxní skutečnosti - zprvu pozitivní civilizační dynamika západní kultury vzešlá z konceptu individualismu a ochrany lidských práv, projevující se v rovině politické a úřední směrem k uprchlíkům ze zemí třetího světa poskytováním politického azylu (čehož se dostalo i našemu hlavnímu hrdinovi) a emancipující znevýhodněné došla do stádia, kdy práva jedince začínají překračovat rozumnou hranici a kdy jejich ochrana začíná nabývat pomalu ale jistě obludných rozměrů - Bachir přichází ve své nové vlasti na místo učitele v momentě civilizačního zlomu, kdy už je zakázáno, v rámci jejich ochrany, jakkoliv se dotýkat svěřených dětí, byť takovéto nařízení znamená ve své absurditě i zákaz obejmutí trpícího dítěte. Celá společnost začíná být přehnaně úzkostná, což Bachir jako lakmusový papírek dobře detekuje. Zajímavá je paralela mezi osobní tragédií a tragédií spoluprožívanou kolektivně, neboť Bachir na jedné straně své trauma nijak neventiluje (mimo sezení imigračního soudu), zároveň však ve škole vytváří tlak na ventilování traumatu kolektivního. Jeho zkušenost je zjevně jiného (strašnějšího) druhu než zkušenost žáků a zaměstnanců kanadské školy. (Mimochodem profesní frustraci kantorů ventilují i tady, stejně jako u nás, především muži - na pedagogické poradě konkrétně učitel tělocviku, který pregnantně pojmenoval práci s žáky jako s „s radioaktivním odpadem“, kterého se člověk nesmí dotknout, ženy učitelky místo toho ve zvýšené míře pracují na výzdobě své třídy, což evolučně odpovídá udržování ,,rodinného krbu"...) Pro mne jako učitele je ještě zajímavější Bachirova zkušenost profesní - i kanadské školství trpí totální feminizací, úpí pod jhem byrokracie, v přehnané míře je vyžadována spolupráce externích odborníků, Bachir naráží na neempatické vedení (ze strany ředitelky se ovšem dočkáme i sympatických kroků), samostatnou kapitolou je přístup rodičů - scéna z rodičovské schůzky, v níž se přehnaně ambiciozní a arogantní rodiče staví apriori proti škole a proti učiteli, je jednou z nejpravdivějších vůbec, pravdivý je i postřeh týkající se odborného názvosloví, které se děti podle osnov musí učit v latinsky motivovaných tvarech, ztrácí se zpětná vazba mezi učiteli a žáky, což nabourá právě Bachir coby pedagogická tabula rasa... A ač režisér Philippe Falardeau volí v podstatě romantizující přístup v pohledu na postavu učitele (Bachir je taková alžírská varianta našeho Igora Hnízda - natural born teacher), pohled na systém školství je realistický, zvláště na základě těch výše zmíněných cenných postřehů... () (méně) (více)
Moc hezké. Tak příjemný a zároveň skvěle natočený nový film ze školního prostředí jsem už nějakou dobu neviděl. Autor scénáře a režisér Philippe Falardeau se nestaví striktně ani na jednu stranu, ukazuje věci tak jak jsou, ale přitom nic zbytečně nehrotí a vše podává velmi vkusným způsobem. Jeden z mála dnešních filmů, kde se naprosto plynule prolíná osobní i pracovní příběhová linka a ani v jedné nic neskřípe ani nepřečnívá. Navíc to má nádherně čistou kameru (nevím jak jinak ji popsat, neupozorňuje na sebe, ale přitom je na každý záběr radost pohledět) a výbornou klavírní hudbu. ()
Galerie (21)
Zajímavosti (1)
- Film vznikol na základe hry Bashir Lazhar Evelyne de la Chenelièrovej, ktorá sa v ňom objavila ako matka Alice. (ambron)
Reklama