Obsahy(1)
V Sovětském svaze je blaze a v Moskvě obzvlášť. Igoru Tatajevovi (Philippe Noiret) bylo blaze do té doby, než do hotelu, kterému šéfuje, přijel jistý Boris Pikov (Martin Lamotte), pověřený Stranou, aby zkontroloval, zda hotel běží podle všech socialistických zásad. Běda všem, jestli najde jen jedinou láhev kapitalistického koňaku! Igor se při snaze zamaskovat všechny "nekalosti", které se v hotelu dějí, pěkně zapotí. Už jenom přestěhování z nejlepšího apartmá, ve kterém bydlí se svou rodinou, je pořádná fuška. Nemůže se ale přece mít líp než kterýkoliv řádný občan Sovětského svazu. A právě v tuhle šílenou dobu se v hotelu zničehonic zjeví Igorův švagr Jurij (Christian Clavier), který právě prchá před KGB. (Vapet Production)
(více)Recenze (25)
Tento film jsem asi třikrát rozkoukal už před pár lety a vždycky ho do půlhodiny vypl, jak mě nebavil. A ač jsem ho dneska konečně viděl celý, pocit z něj lepší nemám a pořád je to pro mě snad nejhorší komedie s Philippem Noiretem v hlavní roli. Zrovna Noiret ji svou kreací s karikaturou soudružského mocipána celkem pozvedává a má tu své zdařilé momenty, ač asi ve dvou nebo tří scénách jsem měl tu rozpačitější pocit i z Noireta, jakoby ho Poiré nutil do ještě bláznivějšího, až místy schválně přepáleného výkonu za každou cenu. Hodně se mi z herců zamlouval (mně zatím neznámý) Martin Lamotte, v rámci stylizace mě upoutal častý a bohatý hudební podkres a ztvárnění zimní Moskvy po výtvarné stránce v rámci možností ušlo. Jinak se celou komedií opět vine klasický Poirého styl, takže tomu často chybí pořádný děj, resp. postupně se vytváří totálně zmatený děj plný spousty postav, ujetých akčních scén a bláznivého herectví, celková dramaturgie humoru kolíše v značně nevyrovnané škále od těch milých a zdařilých vtípků až po naprosto trapné šílenosti.. a tahle konstelace má na svědomí, že mě Takhle to děláme v Moskvě jako celek ani přes ty zdařilé momenty a klady moc neoslovilo. U předchozího Dědouška, co se dal na odboj, jsem se pár měsíců nazpátek nečekaně dost bavil, tentokrát šel Poiré z velké části opět mimo mě a subjektivně jsem měl dojem, jakoby tento nekonečný film trval o půlhodinu déle. [50%] ()
Výborní Noiret a Clavier, výborný nápad, realizace se ale bohužel trochu rozpadla. Tenhle film mohl se svým námětem úplně klidně být jednou z nejlepších francouzských komedií (nejen) své doby, ale bohužel nám osvědčený tvůrčí tým (Poiré je fakt dobrej tvůrce) naservíroval jen průměrnou podívanou z 'exotického" prostředí, která sice má hromadu zábavných hlášek, scén a situací, ale bohužel jich je příliš málo na to, aby utáhly celý film. V tomto případě jsem tedy sice trochu zklamán a jak to dělají v Moskvě víckrát už vidět nemusím, na zkrácení času je to ale vcelku příjemné. Jen to prostě mohlo být mnohem, mnohem lepší. 65%. ()
Ředitel moskevského hotelu Philippe Noiret si žije jako v bavlnce. Neplete se do politiky, horlivě přikyvuje mocným, když to po něm chtějí, nenechá se zbytečně rozptylovat potřebami svých hostů a víceméně se řídí okřídleným "kdo nekrade, okrádá rodinu". Jenže rodina není složená ze samých loajálních komunistů a jeho švagra Christiana Claviera začne pronásledovat KGB zrovna ve chvíli, kdy má Noiret v hotelu kontrolu a významného hosta z politbyra... Zatímco francouzské komedie s Les Charlots nebo Pierrem Richardem nezadržitelně stárnou a práchniví, tyhle rané počiny Christiana Claviera a Jeana-Marie Poiré pořád šlapou jako hodinky. Že film Ježíšek je neřád nasadil laťku vysoko nad běžný průměr, se zčásti dalo přičítat i k dokonalosti vybroušené hře, na níž stavěl. Spektakulární velehit Děda se dal na odboj už byl výrazně filmovější a Takhle to děláme v Moskvě navazuje spíš na něj. Znovu tu máme rozvětvenou rodinu, složenou z oportunistů i odbojných typů, znovu je v nesnázích politického rázu, jen ji místo Němců pronásleduje KGB. Zásadní rozdíl vidím v tom, že Děda přece jen našlapoval opatrně kolem ožehavějších témat a rozdělení postav na "hodné" a "zlé" bylo zřetelnější. Zato Moskva si dělá stejnou srandu ze všech. Pohlíží na ně pobaveným okem někoho, kdo stojí vně jejich problémů a nemusí se proto zastávat jedné či druhé strany. Nemá otravnou potřebu politikařit, ukazovat na někoho obviňujícím prstem, vynášet soudy. Okem vnímavého pozorovatele sleduje absurditu neustálého dvojího života v totalitním režimu, všímá si mnoha příznačných detailů a řekl bych, že léta, která film vzdálila tehdejší realitě, výrazně přispívají k jeho zábavnosti. 80% ()
Průměrná komedie, která mě ve své době utekla. Philippe Noiret naprosto skvělý, ale na to, že tam hrál můj oblíbený herec Christian Clavier známý z Návštěvníků mě zde scházelo více potrhlých situací jak je u Francouzů zvykem. I tak komedie trochu pobaví a věřím, že vidět ji v tehdejší době perestrojky hodnotil bych mnohem více. ()
Francouzi natočili komedii o Rusech, a to přesně v duchu ruských komedií (o Rusech). Humor je díky (nebo možná kvůli) tomu o něco jiný než u nejlepších žabožroutských taškařic, navíc když se na scénáři podílel Christian Clavier, pro jehož potrhlosti tedy rozhodně slabost nemám. Philippe Noiret nicméně perfektní, líbil se mi i bezradný kontrolor a ke konci krásně zblblí příslušníci KGB, leč opravdu vtipných situací (slaneček, výtah...) bylo trochu málo. ()
Galerie (13)
Zajímavosti (1)
- Srbské město Bělehrad posloužilo svými panelákovými sídlišti jako kulisa pro sovětskou Moskvu. V době vzniku filmu byl totiž Bělehrad hlavním městem Jugoslávie, která se značně distancovala od ostatních komunistických zemí. (Boulderman)
Reklama