Režie:
Serge KorberKamera:
Jean RabierHudba:
François de RoubaixHrají:
Louis de Funès, Noëlle Adam, Olivier de Funès, Daniel Bellus, Max Desrau, Tiberio Murgia, Paola Tedesco, Franco Volpi, Martine Kelly, Danielle Minazzoli (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Dívčí taneční skupina pod vedením slavného manažera a choreografa Evanse slaví úspěchy po celém světě. Uhlídat tento rej krasavic je pro Evanse úkol vskutku heroický. Snad proto u něj platí cosi o tom, že účel světí prostředky. Musí totiž udržet nejen profesionální kázeň, ale především i kázeň morální. Muži, to znamená vztah – sex – manželství – sňatek – dítě, cokoliv z toho znamená pro dívku konec kariéry, pro Evanse hledání nové tanečnice a pro soubor narušení disciplíny. O to větší zděšení zavládne u Evanse, když ve svém pokoji, uprostřed úspěšného turné, nalezne nemluvně. Je třeba zachovat chladnou hlavu a především nezpochybnit svou autoritu. Co ovšem není pro mistra improvizace, jakým je Louis de Funes, zas takový problém. (Česká televize)
(více)Videa (1)
Recenze (252)
Tak tohle je zase moje nejoblíbenější Funésovka. I když ono se to dá tězko říct u tak výtečného komika. Zápletka s neposkvrněným tanečním harémem a jedním anonymním novorozencem je fakt dobrá a herci z ní hodně vytěžíli. Bláznivá komedie, kde se problémy přelévají z jedné strany na druhou, a v podstatě o nic nejde. ()
Začátek filmu je naprosto strhující a Funes dokonale předvadí chování českého řidiče na silnicích. Pak se tam začne hopsat, cupitat a vůbec je tam tolik bab v tom baletním, že mě to připomíná slepičinec. Snad jen na konci se tvůrci probrali z letargie a oblíkli některé z nich do minisukní, pozdě, ale přeci. Jasně mohlo to dopadnout hůř, mohli tam bejt chlapi v baletním. To bych se pak díval na bílé elasťáky ve kterých by byly zvýrazněny baleťákovy koule. To mě vždycky fascinuje, jednou ještě ve škole jsme šli povinně na balet a všichni baleťaci měli bilý elasťáky s obrovskou boulí mezi nohama.Vždyt tak velký koule nemá ani slon ! Já na to pořád musel čumět a to teplej skutečně nejsem ! Další vyučovací hodinu jsme měli napsat referát na ten balet. Co jsem tam asi tak měl napsat ?? Že jsem celou dobu nevěřicně zíral na jejich koule ?? Naštěstí v tomto filmu nebyli baleťáci a tak můžu napsat, že sice na Funese nic moc, ale proti jiným komediím pořád na úrovni. Funesova živelnost a obličejová mimika dohromady s dabingem pana Filipovského vždycky spolehlivě zafungují. ()
Na tenhle film si pomatuju moc dobře , když sem ho viděl poprvé. Bylo to když jsem byl ještě malej. V tu dobu si pomatuju že jsem vůbec neponocoval , maximálně do 10:00. Vzpomínám si že ten film měl končit až v 00:00. Byl jsem při sledování sice dost ospalej , ale chtěl jsem se strašně na něj dokoukat, protože se mi strašně líbil. Nevím jestli jsem Louise de Funese v tomhle filmu viděl poprvé , ale vím že od tohohle filmu sem si filmy s nim zamiloval. PITI PITI PÁ , PITI PITI PÁ ... ()
Tak nezaměnitelně blbé, jak může být snad jen klasická francouzská komedie. Tak blbé, že mě to až nutilo k pozornějšímu pohledu, jestli to ti Francouzi s humorem nemají prostě nějak jinak. V některých momentech se mi skutečně zdálo, že se mi to „jiné“ otvírá, třeba při obdivování sochy nebo v úvodu, když z auta vystoupivší de Funés posléze osloví všechny za ním stojící řidiče. Ale tam je to hmatatelně přes čáru, co počít se všemi těmi momenty prostě jen blbými, nevím. Celý film je z nich poskládán (a ještě blbě). V jednom momentu jsem však byl silně zaskočen, nevěděv náhle, na čem jako divák jsem. Byly to ty nekonečné vteřiny, po něž de Funés zkoumavě civí do právě zakoupeného nočníku. To jakoby hluchoněmé místo nesmyslně dlouhého zkoumavého civění mě oslnilo jako blyštící se diamant ve strusce. Pokud jde o standard, dost podařená je rodinka Siciliánů. Ale proč jsem se na to vůbec díval, když už dávno vím, že všechny tyhle „klasické pecky“ (obzvláště s de Funés), v dětství milované, jsou tak blbé, že se na ně dospělému dívat ani nejde? Proč dvě hvězdičky, když i tu jednu bych dal leda z milosti? Proč? Protože Piti piti pa. V dětství jsem to viděl asi dvakrát, naposled snad v deseti letech. Utkvěla mi vzpomínka jen na schéma „napružený směšně přísný taneční mistr Funés, nezbedné mladé tanečnice, konečný úspěch“. A samozřejmě na refrén Piti piti pa a taneční kreace v oné povrchně módní, avšak elegantní estetice barevných zápaďáckých časopisů (ač v černobílé televizi). Pro tento dojem mi tento film tehdy připadal zvláštní, ke komediální zábavě jaksi přidával „vyšší uměleckou úroveň“. Ano, je to Piti piti pa, z nějž mě poprvé oslovila jakási náročnější úroveň. A mimo to (mimo to?), Piti piti pa bylo též mystériem sexu , v dobách, kdy jsem ještě ani nevěděl, že existuje něco jako pohlavní styk. Esence Piti piti pa, totiž to spojení směšného de Funés a jeho tanečnic, zůstala zachována i nyní. Je to především ta první scéna (obohacena předimenzovaným retro úletem mužského osazenstva) a finále, ale prakticky všechny podobné scény, dokonce se ona esence přelévá i do některých netanečních scén (žel jen v první půli), ano dokonce i když je tam de Funés bez děvčat. Piti piti pa je prostě trip do jiné dimenze. ()
Jsem sice mladší ročník, ale i tak si troufnu tvrdit, že v době českoslovenké premiéry v čase normalizace bez americké konkurence, musely být francouzské komedie hitem. A nostalgická píseň ,,Atterion aux hommes´´ od skupiny Tata Bojs složila v roce 2002 speciálně filmu Piti piti pa skvělou poctu. Myslím, že ho tak učinila v českém rybníčku ještě více legendárním a stal se tak menším symbolech těhle francouzských komedíí, co se dostaly i do naší distribuce před revolucí a mohla na nich ujíždět generace mých rodičů. Mým vrstevníkům už asi podobné kousky většinou nic neřeknou (ale rád se budu plést.) Jenomže co se týče mě, když jsem se před lety na Piti piti pa koukl (snad zřejmě inspirován právě Tata Bojs) šlo nejen o můj první film s Funésem, ale snad první mnou viděnou starou francouzskou komedii vůbec. Ještě teď si vzpomínám na naivně nadšené pocity, touhu vidět další dny film hned znovu a okouzlení z atmosféry. Takže ačkoliv to zní možná směsně, právě tento film mě přivedl k objevování dalších francouzských filmů a jsem u něho zatížen spolehlivou nostalgii. Dá se tedy říct, že jak z něho udělali Tata Bojs symbol předrevoluníčních francouzských hitů, tak je pro mě tento film symbolem počátku mé lásky ke francouzským filmům. A na první lásky se přece nešahá. Navíc on je to i dokonale vypiplaný symbol své doby celkově. Sergeru Korberovi se podařilo vytvořit silnou stylovou atmosféru doznívajících šedesatých let. Já si nemůžu pomoct, tady je stylové snad všechno. Od všech těch tanečků, útésů, hotelů, Říma až po Funésův župánek a hlavně hudby Francoise de Roubaixa. Mistra, který dokázal stvořit opravdu rozsáhlý rozverný soundtrack a celý film ještě více rozpohybovat. Co se týče samotného Funése, dokázal řádit i víc, ale tady zase došlo k mírnému zmířnění jeho hereckého projevu. Navíc vidět Funése v muzikálu je celkem unikátní. Ještě k tomu zpívat a tančit. V závěru navíc zatancuje i s dětmi a dokonce i zalevituje....jako by legenda dosáhla vrcholu. Jeho minika je jinak opět naprosto přesná a ačkoliv syn Oliver nebyl herecky zkušený, tak tady vytvořil s otcem zdatnou dvojici. Blýskl se opět i jeden z nejroztomilejších herců historie Paul Préboist jako ředitel hotelu, který se taky ukázal v jednom muzikálním čísle s devčaty...a skvěle to rozjel. Právě skvělá uvolněná atmosféra, stylizace, hudba, herci a roztomilé komické situace jako meditativní okénko nad nočníkem nebo obdivování sochy pana ředitele dokázaly utáhnout prakticky ničím objevný scénář spojující dohromady dvě v podstatě banální zápletky, nejprve o náhánečce nezdárné tanečnice a pak péči o miminka. Nic přelomového, uvědomuji si to, ale v takovém podání mě to baví. A kdyby ne, vzpomenu si na pocity z prvního zhlédnutí a zábava mi jde sama. Takže nemůžu jinak než setrvat na plném počtu hvězd. Geniální stylovka, nesmrtelný s písničkou, která výborně láká i zároveň odrazuje k hrátkám (RÁD SIS HRÁL LALALA...) Tak tedy snad jen jedna výtka - k mladému Oliveru de Funésovi mi přišla Noëlle Adam poněkud stará a tak to jeho milostné poblouznění vyznívá trochu rozpačitě. () (méně) (více)
Galerie (39)
Zajímavosti (18)
- Česká hudobná skupina Tata Bojs naspievala a nahrala videoklip ku skladbe „Attention Aux Hommes“, postavený na popevku a častiach textu z filmu Piti Piti Pá. (Raccoon.city)
- Olivier de Funés (bubeník) ve skutečnosti hrál na bicí v rockové skupině. (M.B)
- Louis de Funès si v tomto snímku zahrál strýce jednoho z hlavních hrdinů Filipa Evense (Olivier de Funès). Ve skutečném životě byl Louis de Funès otcem Oliviéra. (majky19)
Reklama