Režie:
Richard LinklaterKamera:
Christos VoudourisHudba:
Graham ReynoldsHrají:
Julie Delpy, Ethan Hawke, Athina Rachel Tsangari, Panos Koronis, Ariane Labed, Walter Lassally, John Sloss, Seamus Davey-Fitzpatrick, Xenia Kalogeropoulou (více)VOD (1)
Obsahy(2)
Jesse a Céline mají dvojčata Ellu a Ninu a končí jim prázdniny na jižním Peloponésu, kde s nimi byl i Jesseho syn z rozvedeného manželství Hank. Chlapec právě odletěl a dvojici po rozlučkové hostině s tamními přáteli čeká romantický večer v místním hotelu. Ten se však po slibném začátku změní v nelítostně upřímnou diskusi a bilanci, v níž hlavní slovo má výřečná Céline. Oba mají své kostlivce ve skříni, oba mají obavy z budoucnosti a oba se potýkají s realitou všedního dne... (Česká televize)
(více)Videa (4)
Recenze (461)
Nu, na první díl to nemá, ale na druhý ano. Po slabší dvojce tu máme solidní trojku, která se odehrává v poutavém prostředí, avšak ještě daleko více je proti prvnímu dílu konverzační, přičemž svým pojetím je poutavější než pařížský druhý díl, od něhož jsem si sliboval víc. Hlavní hrdinové zestárli a je nutno podotknout, že jim to sluší. Zaznívá tu řada zajímavých myšlenek ohledně života, což dodává na poutavosti, ovšem mnohdy jsem si říkal, zda je možné, aby obdobné otázky řešili čtyřicátníci, když pasují spíše na sedmdesátníky. Ale to je drobný detail a subjektivní názor. Nakonec co člověk, to originál, takže proč ne? ()
Už jen samotný vznik třetího dílu strašně moc demýtizuje konec dílu předchozíhu. Je jedno jakým směrem zatočí trojice scénáristů volantem, tak jako tak to uvnitř trochu zbrzdí magický závěr posledního shledání Jesseho a Celine. Ale když už se tak řidiči rozhodili, tak mě pak jako diváka/čumila musí přesvědčit o tom, že stálo za to kouzlo rozkopnout a ukázat, jak to s velkou dvojicí, ve které se všichni vidí, funguje dál. Díky bohu, že to Linklater tentokráte uchopil trochu jinak. Nedovedu si představit, že by napotřetí fungovalo ta spontání energická zamilovanost. Postavy si dokázali udržet každý svou osobitost a mají uvnitř pořád to, proč jsem je měl rád v předchozích dílech. Jenže tentokrát cítím ve filmu něco silnějšího. Líbí se mi strašně moc, že se netočíme tam, kde už jsme se točili. Najednou v těch postavách vidím dlouhý příběh, který mají za sebou a (trochu klišovité romantiky mi taky neuškodí) lásku. Všichni tři tvůrci filmu drtí scénář až na dřeň. Tam, kde si i ten nejnaivnější fanda předchozích dílů řekne "a sakra". A uznávám, že i pro mne je tam jeden moment, kde mě muselo zamrazit a je mi jasné, že to byl úmysl. A tam je potřeba si uvědomit - ano, i třetí díl měl smysl a přilnul jsem k těm dvěma opět o trochu více. Zase se budu bát, jestli případným čtvrtým nebude rozkopáno předchozí kouzlo. ()
Už je to nejaký ten piatok, či skôr niekoľko stovák piatkov, kedy som videl predchádzajúce dve časti, takže už som si poriadne nepamätal, kde tieto postavy naposledy skončili, čo je ale asi nakoniec jedno, keďže išlo o udalosti spred deviatich rokov. Before Midnight pokračuje v ohromnej kadencii dialógov, ktoré určite nie sú mimo veci, sú skrátka odpozorované zo života a dávajú zmysel. Problém som ale mal s monotónnosťou, ktorú tento prístup prináša a občas som nedokázal udržať stopercentnú pozornosť. Ítn si tu vykračuje ako pravý umelec - intelektuál s polovicou košele vytiahnutou z gatí a Žulí pôsobí už len skrátka nesympaticky. Každopádne ďalší cyklus sa blíži a nenechám si uniknúť ani štvorku, snáď onedlho vznikne. Maratón všetkých doterajších troch dielov ale zrejme nikdy neabsolvujem. ()
Chemie mezi ústřední dvojicí se nevytratila ani po dalších devíti letech, kdy se znovu můžeme díky Richardu Linklaterovi a oběma výtečným hercům (Ethan Hawke a Julie Delpy) podívat za oponu. Vyzrálé dílo, které představuje uvěřitelnější romantiku než drtivá většina žánrových příspěvků posledních let. Američan Jesse a Francouzka Celine přicházejí potřetí a tentokrát už v plné nahotě ukazují, jaké je to poté, co zjistíme, že osudová láska může být jen krutým přízrakem. Řeší se láska, nevěra, sex, muži, ženy, partnerská krize – v autě, v hotelovém pokoji, na procházce, při setkání s přáteli. Formát je stejný, dlouhé záběry na postavy v polocelku jakbysmet, pravdy o vztazích pěkně po reálnu, prkotiny, které zapůsobí jako rozbuška a u toho všeho režisér, který v žádném případě nechce lacině překvapovat; jen ukazuje život, jaký opravdu je!! ()
Galerie (22)
Zajímavosti (5)
- Snímka je pokračovaním filmov Pred úsvitom (1995) a Pred súmrakom (2004). Časový rozdiel medzi vydaním každého filmu, počnúc od prvého, je 9 rokov. Sčasti to bol zámer tvorcov. (Greenpeacak)
- Malou roli Patricka hraje Walter Lassally, ve skutečnosti slavný britský kameraman, jehož filmografie čítá přes sto titulů. (novoten)
- Při rozhovoru v kavárně se střídavě mění poloha ramínka na levém rameni Celine (Julie Delpy). (orkadimenza)
Viaggio in Grecia. Stejný pocit nadbytečnosti jsem měl z třetího Kmotra, který na první pohled rovněž vznikl hlavně kvůli tomu, aby se znovu shledali staří kamarádi (reální, nikoli fiktivní). Před soumrakem bylo řečeno podstatné, zbytek patřil úvahám zastřeným kouzlem nevyřčeného. Třetí díl opouští koncept předchozích dvou. Ústřední pár tentokrát netlačí čas. Nemají obavy z budoucnosti, ve větší míře než dříve jsou pronásledováni minulostí. Dialog nevedou jenom oni dva, přidávají se další postavy, mezi kterými jsou nepravděpodobně zastoupeny všechny generace a minimálně tři odlišné světonázory. Snaha o komplexnější definici lásky v 21. století (nucené jsou zejména opakované narážky na moderní komunikační technologie) rozptyluje pozornost, soustředěnou dříve výhradně na portrét jednoho vztahu napříč časem. Skutečnost, že pro ně romantická situace (hotel) byla uměle vytvořena, si sice partneři uvědomují a sarkasticky ji reflektují, ale přesto jsou oběťmi filmových klišé (předchozí partner je "znehodnocen" alkoholismem, milostný akt je přerušen zvoněním mobilu a pokud se někdo obnažuje nikoli jenom v přeneseném smyslu, pak pouze žena). ___ Dialogy jako stěžejní stavební prvek s oblibou používal již Eric Rohmer, který si ale při dokreslování charakteru postav vypomáhal náladou okolního prostředí. U Linklatera se v předchozích dvou filmech nedal prostor, v němž byly hovory vedeny, označit za rozšíření vnitřního světa postav. S Před půlnocí přichází drobný upgrade. Prázdninová nálada zvoleného prostředí jako kdyby předurčovala méně uspěchaný tón filmu a Řecko, země, kde se zrodila tragédie, jako kdyby zároveň – společně s odkazy na Médeu a Rosselliniho Cestu po Itálii, vrcholící slavnou scénou s antickými sochami – předznamenávalo posun k vážnějším problémům. Díky nadhledu a sebereflexivním schopnostem partnerů ale film i přes výraznější cynismus a větší krutost v citovém obnažování, dává vzpomenout na příjemnou lehkost předchozích setkání a antická tragédie se naštěstí nekoná (ačkoli učiněné osudové chyby a nepřekonatelné rozdíly mezi pohlavími některé její rysy nesou). ___ Z nahořklejšího tónu je znát, že režisér i s herci chtěli své hrdiny dostat do určité pozice, postavit je před určité problémy, které by tón „Before“ série posunuly těsně před práh totální vztahové de(kon)strukce à la Kdo se bojí Virginie Woolfové? S ohledem na to byl oslaben prvek náhody, vlastní předchozí dvojici filmů, do nichž se vážná témata vkrádala zcela nenuceně. Všednější rámování ubralo povídání Celine a Jesseho na jedinečnosti. Pravda, dialogy, opět vhodně prokládané významotvorným mlčením, jsou stále nebývale autentické a po okraj napěchované poznanými životními pravdami, celková struktura vyprávění je ale pečlivěji promyšlená a tím zbavená nádechu spontánnosti. ___ Přestože jsem filmu úplně nevěřil, ve většině vyřčeného bych mu dal za pravdu. Slyšet v americkém filmu dialogy přelévající se s takovou nenuceností mezi komickým, sentimentálním a cynickým, je malý zázrak (právě na přirozeností oněch „přechodů“ jasně vysvítá, že Delpyová je lepší herečkou než víceméně pořád do stejné ležérní polohy hozený Hawke). Před půlnocí je neocenitelnou pokladnicí užitečných rad pro méně zkušené partnery, a hořkých pravd pro ty, kdo si ve vztazích již prošli svým. Číkoli hodnocení tudíž bude stejně jako u Před úsvitem a Před soumrakem silně ovlivněné jeho osobními vztahovými zkušenostmi. Připouštím, že pokud tentokrát hodnotím ze všech tří filmů nejníže, pak možná proto, že jsem k plnému docenění takhle zralého pohledu na mezilidské soužití ještě nedozrál. Apendix: Film jsem s odstupem času zhlédnul podruhé a uznávám, že „změna paradigmatu" od chození k odcházení je dost zásadní, aby ospravedlnila lehkou proměnu stylu a rozšíření počtu mluvících postav. Oceňuji zejména, s jakou nenuceností jsme na nekompromisní závěrečné zvážnění připravováni. Nejde jenom o tématu konverzací, do kterých se opakovaně vkrádá pomíjivost času, ale také třeba o jména postav (Ariadne, Achilles), odkazující ke starým, zaniklým a (nejen v Řecku) přesto stále živým světům. Tato dvojpólovost odpovídá tomu, jak Linklater a jeho dva herci chápou soužití dvou bytostí. Přes veškerou střízlivost v nahlížení na vztahové peripetie se vší jejich pomíjivosti zcela nezatracují romantickou víru ve věčnou lásku. Minimálně v tomhle ohledu má náskok několika desetiletí před většinou amerických romantických příběhů, které nás pouze falešně a bez náznaku skepticismu utěšují. 80% Zajímavé komentáře: Marigold, ScarPoul, Tatizz () (méně) (více)