VOD (2)
Série(5) / Epizody(190)
-
Phantom Blood/Battle Tendency (2012) - 26 epizod
-
Hvězdní rytíři (2014) - 48 epizod
-
Nezničitelné diamanty (2016) - 39 epizod
-
Ógon no kaze (2018) - 39 epizod
-
Oceán z kamene (2021) - 38 epizod
Obsahy(1)
Příslušníci několika generací rodiny Joestarů, kteří mají všichni stejnou přezdívku, bojují v několika časových rovinách proti zlým nadpřirozeným sílám. (Netflix)
Recenze (21)
První série trpí na animaci a ty další zase na epizodický formát. A ta (zatím) poslední zase na úplnou překombinovanost a přepíčovinatění. Na tohle anime jsem se podíval kvůli memům a upřímně ten čas za to nestojí... Kdybych měl vyzdvihnout nějakou sérii, tak určitě Golden Wind a v závěsu Diamond is Unbreakable, zbytek je ztráta času. ()
Druhá půle devatenáctého století spatřila archeologii jako již vyvinutou vědu. Tajemné artefakty se však stále nořily z hlubin země. Snad by bylo pro svět lépe, kdyby je hlína obalovala navždy, než aby přinášely temnou moc schopnou násobit a mocnit tragédie... Roku 1868 spadl za bouře ze srázu kočár lorda Joestara. Malý zlodějíček využil šance přiživit se na nehodě a začal obírat těla šlechty o cennosti. Lord Joestar však nezemřel. Domníval se omylem, že zloděj mu přišel na pomoc. Cítil se zavázán a tak, o mnoho let později, adoptoval jeho ambiciózního syna jménem Dio. Mladý, silný, inteligentní, leč zkažený a podlý Dio užíval intrik, aby zdiskreditoval pravého syna Jonathana Joestara, řečeného JoJo. Prastará, ďábelská maska zasáhla do jejich boje a eskalovala jej ve všeobecnou noční můru... +++++ Co zdálo se zprvu býti seriálem o psychickém trýznění JoJoa Diem, o intrikách, o postupném zničení obrazu JoJoa, stalo se nadpřirozenou bojovkou, v niž hrdinové bez bázně a hany s hypertrofovanými svaly bojují se záhrobními monstry olbřímích rozměrů, vzteku a zloby. Jelikož i hlasivky jsou svalem, křičí na sebe zplna hrdla všeliké fráze. Nejde-li o fráze, pojmenovávají se bojové techniky, ba postavy jakoby kolikrát komentovaly sportovní utkání. Síla patosu zdařile drží krok se silou hlasu. Plakátové bojové postoje, drsná rocková hudba a křik jen mírně zakrývají, že se nedostalo peněz na produkci - seriál tak dík statické animaci nenabízí ani radost z dynamické akce. "Tajemná" maska nakonec neskrývá tajemství, jen zlo a lineárně dobrodružný překážkový běh. Utíkej JOJO! POČKÁM NA TEBE U SEDMÉHO DÍLU. ()
Tak tohle rozhodně není můj šálek kávy. Nesedla mi ani animace, nebo především vzhled postav (ale to by se dalo přežít, jenomže...), ale hlavně mi vadily všechny macho postavy. Ahoj, je mi dvanáct, sice ještě pořádně nemutuju, ale ramena mám široký jako Karlův most... Ale i tahle věci se se s přimhouřením očí dala snést (člověk prostě zapomene, že jsou to děti a bude je považovat za švihácké řidiče kamionů), kdyby alespoň ten příběh stál zato. Tenhle příběh plynoucí od jednoho patetického postoje k druhému, od patetické promluvě k další mě prostě za srdce nevzal. Naopak mě dost sprostě obral o čas. Jestliže vás baví macho věci a máte rádi takové ty kýčovité proslovy, postoje a nenáročný boj dobra se zlem a nějaké to nadpřirozeno, tak jen do toho. Já šla rychle od toho. ()
JoJo mi byl opakovaně doporučován, má poměrně slušné hodnocení a já se na něj opakovaně pokoušel dívat a pokaždé s ním po pár dílech skončil. Tohle je jak telenovela, ale pro chlapy! Jsem z anime zvyklý na přehánění, ale zdejší dramata a zápletky, to je prostě na mě moc. K tomu dialogy plné dramatického patosu, které mají být drsné a cool, nebo mají právě tím jaké jsou bavit, ale já se bavit prostě nedokázal. Je mi líto, ale občas jsem strašný suchar a tenhle macho fanservis nabitý testosteronem, hromadou drsných soubojů, přehnaných zvratů a dramatických rozmluv mě prostě zrovna tady nějak nic neříká. Chápu, proč to má tak dobrá hodnocení, ono je to třeba tak trochu jak filmy od Tarantina - pořád se něco děje, rádi přeháníme a nadsazujeme a postavy se tváří cool a záludně... Ale u mě tohle tady až moc často prostě nefunguje (stejně jako u mě občas nefungují i některé Tarantinovi filmy), je to až moc přepálený a tak místo abych se bavil a užíval, mám náladu se až příliš často držet za hlavu a říkat si, tohle je moc a u některých rozmluv a dramatických prohlášení jen pochybovačně zvedám obočí... Zkrátka mi JoJo nesedl a s tím po šesti dílech (což je tentokrát nejdál, kam jsem se dostal, jindy jsem nepřešel ani první tři) končím. Drop po 6. díle a za mě jen 4/10... ()
JoJo se může pyšnit celou řadou superlativ. Je to jedna z nejdéle vycházejících mang v Japonsku, nekonečná studnice memů, na kterou přívlastek bizarní skutečně sedí v každém myslitelném ohledu, a především krásně nevypočítavá záležitost, kdy každá další část je jiná a nabízí úplně jiný příběh než ta předchozí. Přestože se jedná o jedno rozsáhlé univerzum, společným rysem jednotlivých částí je pouze to, že jejich hlavním hrdinou je někdo z rodu Joestarů, z nichž každý má ve jménu i příjmení „Jo“ či jeho fonetickou obdobu. Mění se také dějiště jednotlivých příběhů: máme tu tradičně Anglii a Japonsko, ale také poněkud bizarní Egypt a Itálii. Sága o Joestarech má však jednu velkou smůlu, a to sice tu, že její nejslabší částí je hned ta první, která zabírá prvních devět dílů první řady. Když si čtu místní negativní komentáře, je patrné, že většina uživatelů sledování vzdala právě během ní, a tomu se na jednu stranu vůbec nedivím – první část obsahuje patos v míře koňské, každá replika je jím nacucána, každý patetický kec je brán vážně, příliš statická animace a hrdina připomínající svou dokonalostí a ušlechtilostí Mirka Dušína tomu taky moc nepřidává. První část je však nutné zlo, které dává klíče k pochopení následujícího dění. Druhá část (díly 10–26) je totiž úplně jiné kafe a svou zábavností a skvělým hlavním hrdinou dokázala zcela přehodnotit můj dosavadní vztah k celé sérii. Třetí část (Stardust Crusaders) se odehrává v Egyptě a nabízí nejlepší postavy a souboje, přestože dějově se jedná o nejlineárnější část. Mým osobním favoritem je však čtvrtá část (Diamond wa kudakenai), která se odehrává v Japonsku a je po stránce postav i děje nejvyváženější, byť obsahuje několik fillerových dílů. Dosud poslední pátá část se odehrává v Itálii (Ógon no kaze) a nabízí nejbizarnější souboje, ale taky dosud nejméně zajímavého záporáka. Každá část má nějakou svou přednost i nedostatek, dohromady však tvoří krásně bizarní podívanou, kde přívlastek „bizarní“ nabývá s každou další namakanější postavou a každým dalším odkazem na euroamerickou rockovou scénu stále nových a nových rozměrů. Prosté 4*. ()
[1. série] Po shlédnutí první sezóny a přečtení několika komentářů chápu, proč se hodnocení tak vzdáleně rozcházejí. JoJo je bible macho shounenů, která své hlavní pilíře dotahuje do absolutních extrémů: Excentricky (ne)oblečení pózující nabušenci, WTF absurdní zvraty (kde druhá strana je totálně překvapená, aby brzo detektivně popsala a přišla na to, jak se to celé událo), bitevní patos-pumped monology per-excelence, kde hrdost a přátelství jako vlastnosti vyloženě ční nad všechny ostatní. Podobně, jako když se věří lžím víc, čím větší jsou, tak jsem měl často potíže rozlišit (hlavně v 1. půlce), kdy jedeme na 100. lvl serióznosti anebo si děláme tu největší prču a žánr totálně satirizujeme. Dospěl jsem k názoru, že první linka s nudně, morálně upjatým Jonathanem Joestarem je právě onen pokus o epičnost mixlou s vážným přístupem, což je styl, který očividně nejen mně šel proti srsti a vyloženě bolestně prudil. Jistě, položilo to nutné základy JoJo ságy a byli jsme svědky zrození jednoho z nejikoničtějších shounen bastardů, ale hraní si na něco víc bez špetky mozku nefunguje nikde. Vyloženě mě ubíjela prachzbytečná, neustále neschopně přicmrndávací postava Speedwagona, který tam byl jen od konstatního rádiového naříkání "JoJoooo!". Víc než dostatečná náprava pro mě po křečovité první půlce nastala s příchodem nové generace JoJoů, Josephem Joestarem. Narozdíl od zásadovitého Jonathana je Joseph šarmantní cirkusový klaun, který je místy tupější jak patrona, aby následně vytáhl komicky kreativní řešení nejzapeklitějších situací. Již poměrně odlehčené Indiana Jones náladě přidává na kvalitách i sympatická rivalita Josepha s jeho nabubřelým sidekickem Caesarem a hlavně výsostný výkon dabéra Josepha, Tomokazua Sugity. "OH MY GOD!" je touhle dobou meme-legendary a neznám lépe vyslovená "NANI?!" než odsud (vše se kloubí v legrační scéně římské restaurace). Vtípky našlapaná 2. půlka zákonitě baví víc a můj nízký práh tolerance žánru byl častými úsměvy úspěšně vytlačen. Nepopírám, že patetičnost soubojů a četnost křičení se nějak zlepšila, příběh je stále dutý a předvídavý jak díl Ulice, ale vcelku pompézní hudební podkres s až diskotékovou kolorizací je minimálně originální. Na pokračování to u mě není, ale aspoň jsem neodcházel tak zkroušený, jak jsem se zpočátku domníval. 3* ()
Musím uznat, u tohoto kousku jsem se královsky bavil. Tak mužné anime s pravými muži jsem už dlouho neviděl :-D A neuvěřitelně jsem se bavil až do posledního okamžiku. Ty náhody, ty triky, ty dialogy, ty pózy, inteligentní hlavní hrdina, ještě inteligentnější záporáci... Hudba! Styl kresby! Hledám důvod, proč tomu nedat 5*, ale nemohu najít. Je to jedno z mála anime, kde jsem si opening/ending pouštěl stále dokola, kde jsem se koukal na jednotlivé scény na youtube znova po pár měsících, kde jsem hledal na "jojo wikipedii", jak jsou postavy prolnuté, co se vlastně stalo, zjišťoval, že je i pokračování z roku 1993 a závěr příběhu v roce 2000, který však není uveden na čsfd (a po 2 roky později vyšla o dost delší a nudnější předělávka tohoto pokračování rozdělena na 1. sérii a 2. sérii). Nejedná se o silně mystické, příběhově dokonalé, po všech stranách logické dílo. Je to anime, které má pobavit, způsobit smích a udivení nad mnohými situacemi. Úsměv, který se mi při psaní této recenze objevil na obličeji, snad mluví za vše. U mě excentrických 98% ()
Nádherně absurdní záležitost. Přehnaně navržené a excentrické postavy ve fyzicky nemožných pózách (ty pózy, bože ty pózy!) pronášející zběsilé a patetické dialogy, zatímco se utkávají v epických bitvách - ta naprosto nepokrytě přehnaná stylizace v kombinaci s jednoduchou zápletkou ve mně znovu vyvolala krátkodobý zájem o anime (jako se to předtím povedlo Berserku, ale z jiných důvodů). Všechny prvky typické pro anime jsou tu vyhnány do absurdna a je to právě tato upřímnost formě a obsahu (seriál si vůbec nehraje na nic vážnějšího), která je mi paradoxně sympatická. Celkově vzato tento exces sám o sobě u mě vyvolává zvláštní druh satisfakce - ne nepodobný pobavení z bláznivé komedie, s jistotou však vzdálený posměchu ze špatně provedeného díla. Co se týče kvality animace a výtvarného stylu, dovolím si tvrdit (ačkoliv nejsem expert), že je na velmi dobré úrovni a naprosto adekvátní obsahu. Zároveň mě toto anime "obohatilo" o znalost původu velké řady memes. Hodnoceno prozatím po třech řadách. To be continued... ()
Musím se přiznat, že po třech dílech již další nedám. Taková dávka naivity scénáře, mizerné animace, rádobyheroické výkony, to se jen tak nevidí. ()
Dlhšiu dobu som toto odkladal a radšej som pozeral Attack On Titan a Moba ,no a keď som to uvidel ,bol som rád ,že som tomu predtým nevenoval pozornosť. Už dlho som nevidel niečo tak bizarného ako toto. Ale narozdiel od One Punch Mana ,ktorý bol bizarne dobrý ,je JoJo's bizare adventure niečo ,čo si užije len určitá skupina ľudí. Ja som mimo týchto bizarno-podivných sračiek a neplánujem to dopozerať. Nehovorím ,ale že je to zlé. Každému sa môže páčiť niečo iné. Ani Gintamu nemusím ,ale ľudom sa páči. 3* ()
Zatím mě to baví, ale stále vede Berserk a Ninja Scrolls. ()
Tajomstvá, intrigy, prešpekulované múdre dialógy, láska, nenávisť, spravodlivosť, moc, trápne, vtipné, prehnané ... Epickosť, nadprirodzenosť fantasy a hlavne neskutočný BRAINWASH number one in da scene. Dokonalý brainwash ... od prvého až po posledný diel sa jedná o veľmi dobré epické fantasy anime (i keď v prvých dieloch to vôbec tak nevyzerá). Len tak ďalej JoJo počkám na teba u S2. 90% ()
Jedno z nejlepších anime, které jsem měl možnost vidět a pravděpodobně vrchol možností žánru. Jedná se o vynikající mix fighto shónenu a Indiana Jonese, se kterým sdílí jedinečný dobrodružný feeling. Animace je po Fate Stay Night: Unlimited Bladeworks, Fate/Zero a Hellsing: Ultimate nejlepší, co jsem měl možnost vidět a speciálně první opening je co se týče umění naprosto orgasmický. V první části se člověk dočká mnoho odkazů na Draculu, nápad postavit proti sobě bojové mnichy a upíry je příjemným zpestřením. V první části je naprosto dokonalý tragický závěr, který jsem si vychutnal, nejenom proto že jsem tušil, že s jednoho z nejlepších záporáků nevidím naposledy. Ten se mi hrozně zalíbil, protože ukázal nějaký charakterový vývoj od arogantního spratka k někomu, kdo respektuje svoje soupeře a to je něco velmi důležitého, protože obvykle máte buď jedno nebo druhé. Obě smrti Zeppeliů byli velmi dojemné a smutné (U WIlla Anthonia citát To love and win is the best thing. To love and lose, the next best. - William Makepeace Thackeray a Caesara ta operní hudba). A Jonathan Joestar je prostě gentelman. V druhé části jsem si velice oblíbil pragmatického stratéga Josepha Joestara, který by si velmi rozuměl s Mrakoplašem, co se bitevní strategie týče, jinak velmi pobavil střet se Straizem, jak tam na něj vytáhl toho Thompsona LOL. Kars, Enidisi, Wannu a Santana byli též úžasné postavičky a líbí se mi ten kontrast, že jsme dostali opět hrdé bojovníky, kteří mají čest jako právě Wannu až po zmetky, co si vezmou ženu jako rukojmí. Těším se na další sérii a na návrat DIAAA. ()
Takové soft gay porno pro západní publikum s předpotopní grafikou. odpad! ()
bizare je vystihujici popis, nicmeně vadila mi animace a přilišný gay vzhled mužskych postav, epizody jsou kus od kusu, některe nudné, některé dobré a některé moc dobré... ()
Těžko popsat, netušil jsem kolik memes tenhle seriál stvořil. Je třeba to ale sledovat s kamoši, páč jinak to nemá to správně grády. Je to jízda, člověk to nesmí brát vážně, musí to sledovat v japonštině aby ta engriš byla ještě vtipnější atd. Moc jsem se nasmál, ale přiznám, hlavně druhá část mě docela vtáhla. Takže GOODBYE JOJO, MUDA MUDA MUDA MUDA.... ()
"Všechno je reference na JoJo" Ano je to tak bizarní a praštěný až je to skvělý, ne nadarmo si tohle anime získalo po světě silnou fanouškovskou základnu a nejedno meme je na světě právě díky tomuhle. U JoJa se prostě nepřemýšlí a jen konzumuje, protože proč by jste přemýšleli. Sledovat tu plejádu praštěných postav se stylizací která naprosto skvěle odráží to jak moc je všechno ujetý je neskutečnou zábavou na dlouhé měsíce. JOTARO! DIO! ()
JoJo's Bizarre Adventure je něco, u čeho musíte upustit jisté serióznosti a prostě si užít ty občas naprosto debilní a zároveň vtipné momenty. Občas ale dokáže hitnout jako truck se silnými momenty, nebo naprosto epickými chvílemi, především v závěrech každých z partů. Postavy a art style jdou ruku v ruce s tím, že ve valné většině jsou velmi výstřední (pořád potřebuji vysvětlení toho, jak naprosto vymakaný, 195 cm měřící Jotaro z partu 3 a Narancia z partu 5 oba mají 17 roků). Anyway, seriál začíná vcelku špatně, první part je vcelku nezáživný a jen u konce se to trochu změní k lepšímu. Je celkem smutné, že nejlepší část na něm je naprosto skvělý opening. Další party už jsou záživnější, delší, mají lepší postavy a "techniky" boje - hamon/ripple v prvních dvou partech vs. standy ve zbytku série. Záporáci jsou většinou také vcelku dobře napsaní, nejlepší ze všech bych řekl, že je Yoshikage Kira z partu 4, ale mým nejoblíbenějším, již od třetího partu, zůstává Dio. Hudba je konsistentně naprosto fenomenální, jak od openingů, tak po hudbu v pozadí. Kvalitou bych je přirovnal k dalšímu mému oblíbenému anime, Fullmetal Alchemist: Brotherhood. Žánrově jsou ale přirozeně vcelku jiné. Příjemným zpestřením byly reference na kapely, alba a písně skupin z minulého století, jelikož několika z nich jsem velkým fanouškem. Také jsem si zvykl dělat reference a narážky na tento seriál, které jsou většinou vcelku cringe, ale co už. JoJo's je tedy velmi netradiční anime a to je asi důvod, proč se mi tak líbí. Tyčí se nad kupou ostatních, většinou průměrných shounenů především kvůli naprosto šíleným scénám, u kterých jsem se nekontrolovaně řechtal. Araki má ode mne naprostý respekt, nejen kvůli tomu, že zvládl něco takového vytvořit, ale taky, že to od roku 1989 postupně zlepšoval a nezastavuje. Tedy, JoJo's asi není úplně pro každého, ale když se dostanete přes první part, tak toho (snad) nebudete litovat. Taktéž jsem si odnesl, že létat s někým z Joestarů, především s Josephem je špatný nápad. I za předpokladu, že absolutně není perfektní, tak i tak tomu dávám z pozice velkého fanouška stoprocentně subjektivních 100%. ()
Speedwagon má ostrou čepici. ()
Takové soft gay porno pro západní publikum s předpotopní grafikou. poklad! ()
Reklama