Obsahy(2)
Příběh hrdinů filmu Taxi do Tobruku se odehrává v říjnu roku 1942 v Libyi okupované německými jednotkami. Z jedné bojové akce komanda z Long Range Desert Group, zůstali jen čtyři muži. Když jim nepřátelské letadlo zničí auto, zůstávají ztraceni v poušti bez vody a radiového spojení. Jediné, co jim zbývá, je jít pěšky do El Alameinu. Stopy auta je zavedou k německé hlídce, která právě bezstarostně odpočívá v dunách pouště… Film je adaptací románu Reného Havarda a vychází z osudů příslušníků francouzských odbojových sil (FFL), kteří v rámci britských speciálních jednotek (Special Air Service) prováděli sabotáže na německých jednotkách Afrika Korpsu generála Rommela v letech 1942–43. Do hlavních rolí obsadil režisér Lina Venturu a Charlese Aznavoura. (Česká televize)
(více)Recenze (53)
Snímok ponúka rôznorodú zmes pocitov, od smiechu až po trpkosť a smútok - typický francúzsky humor na pozadí smutných vecí spojených s vojnou a na prvý pohľad beznádejnou situáciou, v ktorej sa všetci zúčastnení ocitli. Pokazenie auta na púšti, kde stovky kilometrov široko ďaleko nie je nič len samý piesok, môže znamenať naozaj vážny problém. Avšak aj napriek tomu tu už od začiatku máme zábavný pohľad očami každej postavičky zvlášť, čo je predpokladom na veľa zaujímavých dialógov. No, ale ešte šťastie, že narazili na toho Nemca... Koniec síce so sebou priniesol už iba veľkú trpkosť, ale aj napriek tomu mi tam akosi celkovo zapasoval. Film tak získal na myšlienke. 80/100 ()
Tento film představuje absurditu války ve své krystalické podobě. Z běžně pracujících mužů se stávají vojáci, kteří se snaží zlikvidovat nepřítele, se kterým by za normálních okolností šli třeba na pivo. Celý válečný aparát je v podstatě nastaven tak, aby ve vojácích probouzel špatné stránky, propagandou zabalené do spravedlnosti těchto činů. Naštěstí u většiny vojáků i nadále vítězila lidskost, která pak mnohdy vytvářela přátelství napříč válečnými stranami, byť takové přátelství působilo dost bizarně. Závěr filmu mě však opravdu usadil, tu hořkost cítím ještě teď. ()
Klasický film o vojácích dvou stran, co byli drze náhodou do jedné kupy svedeny se vším, co k tomu patří a bylo viděno na x místech, jenže tady to nahoru táhne věcí vícero a to herecká skvadra a skvělé dialogy, kterým se relativně daří nebýt ve výkladu zbytečnosti a trpké směšnosti útrap válečných příliš patetické, takže očekávané a dané scény nepůsobí špatně. Pátá hvězdička je za samotný závěr, který je krystalicky čistý a úderný jako husitská houfnice. ()
Nepřestanu obdivovat francouzskou schopnost smíchat zábavný dialog s obsažně velmi závažným tématem, tak aby divák oboje vnímal naprosto přirozeně, dokázal se zžít se situací hlavních hrdinů a díky tomu dostal na konci hodně bolestivou facku. Další francouzská geniálnost, která potvrzuje známé heslo v jednoduchosti je síla. ()
"Má pravdu, je zajatec. Nemusí kopať..." Stačilo prečítať obsah a hneď som vedel, že tento film bude pre mňa zaujímavý. Príbeh o putovaní štvorice francúzov a jedného nemeckého zajatca rozpálenou púšťou jednoducho nemôže dopadnúť tak zle. Postupné zbližovanie medzi nepriateľmi má veľmi dobré protivojnové posolstvo a podpichovačné dialógy som si užíval. Zaujímavé, že režisér našiel zvláštnu rovnováhu medzi vtipnými a vážnejšími scénami i scénami vhodnými na zamyslenie a celé to pôsobí celistvo a nerušene. Hláška z filmu, že človeka musíš zabiť skôr než ho spoznáš, tu naozaj platí, pretože z nemeckého kapitána sa postupne stal správny chlap. Jeho úsmev, v scéne kde zaspal a ráno sa zobudil opäť ako zajatec ma veľmi pobavil. Záver, trochu šokujúci, vzhľadom na predchádzajúce minúty, ale i taká je vojna. V sekunde sa dokáže všetko zmeniť. 80%. ()
Galerie (29)
Zajímavosti (7)
- V jedné sekvenci mluví Gensac (Maurice Biraud) s Goldmannem (Charles Aznavour) o ulici Monsieur-le-Prince v Paříži, což je ulice, kde se Aznavour narodil. (classic)
- Film nemohl být natočen v severní Africe, protože pojišťovny odmítly akceptovat nestabilitu, která panovala před získáním nezávislosti Alžírska. Byl proto natočen v pouštní oblasti na jihovýchodě Španělska poblíž Almeríe. (classic)
- Postava Lino Ventury (Theo Dumas) je označována hodností „brigadýr“, zatímco jako střelec námořní pěchoty by se normálně jmenoval „rotmistr“. Tento zmatek může být způsoben tím, že jeho tři další spolubojovníci pocházejí z armády, zejména Jensac od husarů, kteří toto hodnostní označení používají stejně jako vojáci z tzv. jízdních zbraní. (classic)
Reklama