Režie:
Mamoru HosodaScénář:
Mamoru HosodaHudba:
Masakacu TakagiHrají:
Aoi Mijazaki, Kódži Jakušo, Šóta Sometani, Haru Kuroki, Lily Franky, Mamoru Mijano, Masahiko Cugawa, Sumire Morohoši, Jó Óizumi, Kumiko Asó, Suzu Hirose (více)Obsahy(1)
Příběh o důležitosti rodiny, lásky a cti vyniká fascinujícím mistrovstvím animace japonského režiséra Mamoru Hosody. Devítiletý Kjúta je obyčejný kluk z moderního Tokia. Hodně věcí o životě ještě neví a neměl dosud ani tušení o tom, že vedle reálného světa existuje ještě skrytý fantazijní svět obývaný zvířaty. Až do chvíle, než se v něm náhodou sám ocitl. V kouzelném světě Džútengai ale nejsou lidé příliš vítáni a celou zemí navíc zmítají nepokoje s nástupem nového panovníka. Chlapce se ujme osamělý medvědí válečník, aby ho uchránil nebezpečí v neznámém světě. (AČFK)
(více)Recenze (54)
O anime toho vím asi tolik, co "mistr" Kumatetsu o meditaci. Několikrát jsem do žánru zkoušel proniknout, ale uřvané kreslené postavičky se mi zatím pod kůži moc nedostaly. Po Klukovi ve světě příšer jim ale ještě šanci dám. Tohle mě totiž bavilo. Hodně bavilo. Mamoru Hosoda pro mé v kině(!) uspořádal výlet do světa, který jakoby vypadl ze všech těch rozmazaných dětských snů a přestav. Navíc mi k tomu pustil parádní hudbu, která místy utekla někde ze Sedmi statečných. A světe příšer div se, ono to s animovanými obrázky fungovalo na jedničku. Snad jen ke konci bych se pár střihům nebránil. ()
Příběhem velice pěkné, animací také, jen jsem měl subjektivně problém s délkou, která se mi ke konci zdála příliš dlouhá. Závěrečné vyústění příběhové linie je totiž celkem prodlužované a až zbytečně okázale se v něm opakuje motiv knihy Bílá velryba, kterou hlavní postava v průběhu děje čte. Je to dobrý nápad, ale zbytečně se s ním snižuje působivosti konce. Přesto na jedno podívání rozhodně víc než dobré, podruhé bych na to asi neměl důvod koukat. Narozdíl od jiných "poučných, ale ne tolik se myšlenkově opakujících" anime snímků. ()
Film je jednoznačně Hosodův, páchne po něm v každém záběru. Je sice fakt, že některé scény mi přišly nadbytečné, ale i tak jsem si film užila. Na začátku trochu trvalo, než jsem se do toho vžila, ale postupem času jsem si na všechny zvykla a nechala se jimi „oslňovat“. Přestože mi přišlo, že některá směřování příběhu a příchod některých postav tam byl čistě účelový, tak jsem si říkala, že je to jen pohádka čili takové mechanismy jsou v pořádku. Vlastně to není nic víc než kouzelná pohádka o mluvících zvířatech, bajka (?), která má samozřejmě poučení. Nic mimořádného. Ale mně se líbilo. Slabší 4*. ()
Bakemono no ko má určitě docela dost nedostatků, je to až moc dlouhé, místy nelogické a závěr je tak nějak hektický se spoustou CGI bordelu, že se v něm celé poselství o tom, že každý člověk má v sobě temnotu, s kterou musí bojovat, tak nějak ztrácí... Na druhou stranu je to zajímavý a příjemný příběh s pěknou animací, povedenou hudbou a vcelku sympatickými charaktery na který se mi dobře dívalo a který mě celé dvě třetiny hodně bavil (o podle mě nepříliš povedeném konci jsem se už zmínil, ještě přidám, že byl až přehnaně sluníčkový, což se mi tam po tom všem tak nějak nehodilo). Takže když si to shrnu tak mě Mamoru Hosoda v podstatě příliš nezklamal, ale proti Vlčím dětem to bylo málo hluboké, proti Letní válce méně vtipné a proti Dívce, která proskočila časem méně zajímavé. Zatím asi nejslabší film pana Hosody za posledních 10 let, ale i tak je to u mě nadprůměrné dílo. 6,7/10 ()
Tímto filmem Hosoda definitivně potvrdil, že pokud jde o zpracování tématu hledání sama sebe v období dospívání a vztahu mezi dospívajícími dětmi a rodiči, nemá na poli anime momentálně konkurenci. Aneb co mohl být svého času Spike Jonze, ale nebyl. Útěky před realitou, v níž se hrdina cítí být vyvržen společností a jejími nároky, do fantaskního světa, kde je sice cizorodým elementem, ale právě díky své odlišnosti je přijímán. Příběh o zrání a výchově, kdy dospělí vychovávají děti, ale přitom jsou sami vychováváni dětmi. Příběh o odloučení, shledání, odpuštění a dalších důležitých lidských hodnotách. Závěr mohl být možná o něco kratší, přesto tím však film neztratil nic ze svého kouzla. Kresba, animace i hudba tradičně vynikající, jak je u Hosody zvykem. Co víc si přát? ()
Japonci animované filmy točiť proste vedia. Majú ohromný talent a rovnako ako už v minulosti sme mali možnosť vidieť, tak "The Boy And The Beast" patrí medzi ich ďalšie ukážky talentu. Mamoru Hosoda v minulosti urobil prvú sériu môjho obľúbeného seriálu Digimon. A myslite si o mne čo chcete, podľa mňa to bol veľmi dobre spracovaný seriál. V prípade "The Boy And The Beast" musím povedať, že opäť je vidno veľmi dobrý film s nádhernými animáciami, veľmi dobre spracovanými postavami a veľkou dávkou kreativity. Musím povedať, že vzťah medzi chlapcom a bojovníkom, ktorý sa chce stať lordom. Vo filme sú podľa mňa vynikajúce metafory a vizuálne efekty, ktoré skutočne berú dych, ale súčasne je tu aj kopec momentiek, o ktorých človek nepovie inak, že sú to úžasné momenty, na ktoré človek bude spomínať ešte dlho. Možno keby som mal výtku, tak by som povedal, že príbeh je podľa mňa v druhej polke filmu dosť komplikovaný a má v sebe príliš veľa detailov a dejových línií, ktoré som už miestami nevedel sledovať a trošku som sa v tom strácal a možno v prvej polhodinke má človek pocit, že veci nesmerujú dokopy nikam. Ale keď sa film rozbehne, tak je to skutočne poriadna dávka akcie, zábavy a skutočne aj veľmi dobrej drámy. Je to jeden z najlepších animovaných filmov tohto roku a ja ho môžem len odporúčať. Určite si tento film pozrite. Je to vynikajúce dobrodružstvo s vynikajúcimi hrdinami, na ktorých tak skoro nezabudnete. Stojí za pozornosť. Hodnotenie: A- ()
Je příjemné být zas jednou ve světě Mamoru Hosody. ()
Škoda, že se s filmem už předem očividně počítalo jako s exportní záležitostí, protože neustálé násilné připomínání motivací postav a úplně zbytečná roztomilá lumíkovská potvora, co kolonizuje hrdinův bujný pačes, rozmělňují jinak poměrně podmanivý příběh s mnoha příjemnými detaily. Krom opulentní výpravy, která nechává vyniknout některým epickým výjevům (velryba v ulicích Tokia je jediné, co zachraňuje závěr od ubíjecí nastavovanosti) dělá z Bakemona zajímavý rodinný film hlavně převrácení zažitých rolí. Klidní, trpěliví a odměření mistři bojových umění jsou zde svou uzavřeností a zaprdlostí k posměchu, zatímco choleričtí násilníci ukazují, že světu ještě mají co říci, pokud je pošťouchneme správným směrem. ()
Už z toho, že mám vzácnu možnosť vidieť anime v kine, som bola nadšená. Jeden z vizuálne najkrajších animovaných filmov, aké som doteraz videla. Skvelá hudba. Škoda, že na tom konkrétnom premietaní nás bolo v kinosále len päť. (Mladosť - MFFK Febiofest - 21.3.2016) ()
Když Ghibli vytvoří nové dílo, které postavami připomíná minulá díla Ghibli, tak nějak mi to nevadí. Spíše naopak. Zde však vidím prakticky totožný design postav jako z Ookami kodomo no Ame to Yuki nebo Toki wo Kakeru Shoujo... Na to si však člověk zvykne. Je mu představen vcelku zajímavý začátek osamoceného potomka, který začne zábavnou formou inklinovat k životu s odlišnou rasou, než jsou lidé. Rasou, která v sobě nechová zlo (krásná pointa pak na konci). Okolo poloviny se však film přehoupne na o 8 let později a přesně v tuto chvíli to začne ztrácet šťávu. Jednostranné zalíbení, hrdina si drží svůj postoj ke světu jen kvůli tomu, že se tak choval na začátku, objeven záporáka, ... Všechno začne být takové divně přehnané a je to škoda. O zakončení ani nemluvě, velké zklamání. Dobrá idea, urputně trestuhodné zpracování. Závěrem musím zmínit hudbu, ta byla velmi hezká. Ale pokud bych něco doporučil, radši shlédněte výše zmíněné jeho předchozí 2 filmy. Obzvláště Ookami kodomo patří k mým šíleně oblíbeným pohodovkám ke klidnému večeru nebo i jako předvedení "co je to anime" osobám, kteří ještě žádné neviděli. Silný začátek, slabý konec: 55% ()
Zase jedna krásná ukázka japonské animace, kdy na první pohled máte pocit, že se jedná jen o něco, co navazuje na klasické fantasy příběhy o Opičím králi, ale ve skutečnosti se jedná spíše o film, který si bere to nejlepší z akční školy a přenáší to do roviny, kde je to přístupné dětem. Přesto dovede vyjádřit silné emoce. ()
Se světem anime se teprve začínám seznamovat, přesto si troufnu tvrdit, že tohle byl jeden ze slabších kousků. Postavy nejsou na první pohled příliš sympatické a musíte si na ně nějakou dobu zvykat, stejně jako na svět "příšer", který mě zkrátka a dobře moc nezaujal. Více mě bavily civilní scény z prostředí školy a dějová linka týkající se hrdinova vztahu s otcem... ()
Tak předně moje favoritka Aoi tu měla nezvyklou dabovací roli, ale zhostila se jí excelentně, Ren (Kyuuta) v jejím provedení měl neskutečný náboj. Začátek filmu působí sice dost dětským dojmem, ale postupně se v této pohádce dopracujeme i k vážným tématům typu přátelství, odhodlání, oddanosti či temné stránky lidského srdce, romantická linka samozřejmě nechybí. S výjimkou závěru by se dalo říci, že při přebíhání mezi dvěma světy (lidský a příšerový) se střídá komediální a dramatická část příběhu, ač jako všude, i zde se najdou výjimky. Hudba není vůbec špatná, animace působivá, takže pokud to celé shrnu, kvalitní animáč jež dokáže nejen dobře pobavit. ()
Pěkné anime, jednoduché, nepřeplácané, hezká animace, vývoj postav, zasazené do staršího stylu anime, rozuzlení filmu bylo krásné a dojemné, hodně jsem držel slzy na krajíčků. Krásné 4*, doporučuji každému, kdo má zalíbení v klasickém japonském anime. ()
Fakt, že nikdo nevidí, že ve světě příšer je minimálně jedno další lidské dítě, které na sobě nosí mrtvého občana světa příšer, mi svou hloupostí připomnělo Pokémony, v nichž Rakeťáci dokázali skrýt svou identitu s podobně nepochopitelným umem. Takové drobnosti trochu kazí požitek ze scenáristické hry 'kdo koho vlastně učí'. ()
Další úlitba třináctiletému synovi, fandovi do všeho japonského, za to, že se mnou na letošní hradišťské filmovce bez reptání useděl všechny ty Vášně, Manily ve spárech světla a Matky Johany od Andělů. A opět jsem nelitoval – z manga filmů mám pořádně nakoukaného jenom Mijazakiho a bylo moc příjemné ujistit se, že není jediný, kdo tohle médium umí dát do služeb osobité fantazie a netradičního pohledu na mezilidské vztahy, zde hlavně na vztah učitel-žák (místo klasické dvojice dokonalého mistra a postupně se zdokonalujícího studenta tu máme dva outsidery, kteří se na cestě za neustálého hašteření nevědomky podpírají navzájem). Pozoruhodné je už i jen rozložení děje mezi lidským a „příšeřím“ světem – kluk se po raném traumatickém zážitku ponoří do fantazií a prožije v nich celé dětství, teprve na prahu dospělosti zase začne brát na vědomí realitu, pohádkové království jí musí ustoupit, ale kluk si z něj zároveň přináší sílu, díky níž dokáže skutečnost unést… To není vůbec hloupě vymyšlený rámec, ve kterém se navíc odehrávají věci zábavné, poetické i přitažlivě akční a zároveň nenásilně výchovné. Jako rodinný program můžu vřele doporučit. ()
Jak jeden (přeber si to, jak chceš) k rodině přišel. Malý klučina uteče z domova a nechtěně překročí hranice světů připomíná Chihiro vstoupivší to země lázeňských a jiných duchů. Klučina se zabydlí u samuraje, kde oba dva se navzájem snaží najít cestu jeden k druhému. Následují skvělé a neotřelé nápady, zabalené do nenudícího příběhu a vykreslené špičkovou animaci. Nepopíratelný vztah otce-syna případně rodiče-dítěte nese s sebou ukázku vzniku pevného vztahu-pouta i přes prvotní nechutě a přemáhání se obou hrdinů ke kompromisům. Proto sledování hlavně této proměny charakterů zůstává nejdéle a jako nejsilnější zážitek. Kluk ve světě příšer – řekněme si to upřímně – je bohužel nejslabší počin Mamorua Hosody za posledních skoro 10 let, ovšem i přesto se nebojím tenhle film zařadit do světových top 10 animovaných děl 2015. Takže i když nejslabší, pořád je to jedno z top anime, které rozhodně stojí za vidění. ()
Tak tohle mě hodně moc sedlo. Moc jsem si o filmu nezjišťoval a o to více jsem byl překvapený, jak moc si mě získal. Něco podobného se loni povedlo Písni moře, ze které jsem byl taky hodně nadšený. Kluk ve světě příšer má zajímavý příběh, který sice není úplně neoriginálnější, ale to je ten nejmenší problém. Osobně bych příběh popsal jako kombinaci Cesty do fantazie a Kung fu pandy. Vím, že to přirovnání zní zvláště, ale takhle nějak bych film popsal. Režisér Mamoru Hosoda výborně vystavěl příběh na odcizení a ztrátě rodiny a celé to zaobalil do paralely výcviku, vztahu s náhradním otce/mistrem, který zažil to samé. Hodně tomu pomohlo i to, že film má dvě rozdílné poloviny. Zatím co první je o výcviku a přijetí do nového prostředí, tak ta druhá je o tom, přijmout za sebe zodpovědnost a zkusit si jít svou cestou. A tohle film prodává strašlivě lehce a nenuceně, a krom několika slabších momentů, je to skoro krasojízda. Říkám skoro, protože film je zbytečně dlouhý, akční finále je super, ale obešel bych se bez něho(ale bez závěrečného souboje ne) a hlavně ztráta tempo v druhé půli filmu je ze začátku dost znát. Je vidět ten odklon a hlavně posunutí v příběhu. Naštěstí je to udělané neurážejícím způsobem a má to několik krásně vygradovaných scén plný emocí. O to více pak funguje zvrat v druhé půlce a samotný smysl závěrečného souboje. Film je vizuálně krásný a dost se mi líbilo, že není dokonalý, a že některé postavy nejsou úplně nejhezčí a místy vypadají jako příšery, kterými mají být. Velkou pochvalu si zaslouží práce s postavy, která je zde výborná. Ať už jde o hlavního hrdinu Kyuta, Iozena nebo nejlepší a nezajímavější postavu filmu mistra Kumatetsu, kterého jsem si hned zamiloval. Nejsem velký znalec anime a prakticky vše co jsem viděl měl vždy na starosti Mijazaki. Ale i přes tento nedostatek mohu všemi deseti doporučit Kluka ve světě příšer, protože je to velká pecka. ()
Fantaskní středověký svět příšer "za zdmi" soudobého Tokia zůstává z majoritní části neprozkoumán, takže musíme akceptovat, že o něj vůbec nejde. To důležité představuje dospívání (resp. dospění) osiřelého frackovitého kluka a nepodlehnutí temnotě osamění či jinakosti - pomocí silné vůle, výcviku, přátel, nalezením místa na slunci. Na akci se netěšte (i když závěrečná velkolepá velryba pod ulicemi metropole stojí za to), rozvážné anime se více zaobírá hlubšími "existencionálními" aspekty lidské duše; zároveň však rozehrává vtipnou báchorku o vzájemném, až rodičovském sblížení hádavého učedníka s nabručeným, prostopášným, cholerickým mistrem. ()
Anime v českých kinech = neuvěřitelný úkaz. Asi nejde o žádné přelomové dílo, přesto minout jej bez povšimnutí by bylo škoda. Jsou zde velmi zajímavé myšlenky a nápady (původ osobní temnoty). 70% ()
Reklama