Režie:
Terry GilliamKamera:
Peter BiziouHrají:
John Cleese, Sean Connery, Shelley Duvall, Katherine Helmond, Ian Holm, Michael Palin, Ralph Richardson, Peter Vaughan, David Warner, Jim Broadbent (více)Obsahy(1)
Ten večer se malému Kevinovi jeho skříň na šaty nezdála. Ozval se prapodivný rachot a následně z ní vyběhnul kůň, na kterém seděl jezdec v brnění. Když se Kevin probral z leknutí a vystrčil hlavu zpod peřiny, tak byl jezdec pryč a pokoj byl úplně normální. Stejně mu to nedalo a druhý večer si přichystal baterku a foťák. Už téměř spal, když se mu ze skříně vyhrunulo do pokoje šest malých trpaslíků, kteří ukradli Nejvyšší bytosti Mapu, podle níž se dá cestovat v čase. Chtě nechtě se Kevin stává účastníkem jejich výpravy, po jejímž skončení by se ze šesti malých trpaslíků měla stát legendární loupežnická banda. A nebo ne, když by se jim podařilo okrást Napoleona nebo mykénského krále Agamemnona? O mapu však má zájem i samotný představitel Zla, který touží zničit svět a Nejvyšší bytost ji chce taky vrátit zpět. Teď je na Kevinovi a jeho (stejně vysokých) společnících, jak se s nastalou situací dokáží vypořádat. (Isherwood)
(více)Videa (1)
Recenze (148)
Filmy Terryho Gilliama jsou ve slabších momentech víc pastvou pro oči než pro mozek. Nepochybuji, že v tom lze nacházet stopy záměru a na obhajobu je třeba uvést, že vyvážit vizuální, hračičkovské obžerství nějakou stejně pádnou myšlénkou není jednoduché... Ta disproporce dráždí. Time Bandits operují obligátními Gilliamovými tématy – cestování časem, dětskou fantazií utrženou ze řetězu a panikou s technologií, až má jeden dojem, zda toho věhlasný animátor nenaložil na bedra svá a snímku příliš - žádné není rozpracováno tak perfektně jako v soustředěnějších příbezích [12 opic, Krajina přílivu] a mělkost zvláštně alegorických [supreme being vs. Zloba] tezí maskuje efektní karneval postaviček [Holm, Cleese, Palin] jen částečně – a to jde o tedy o karneval prvotřídní, to tedy zasejc ano. Nakonec lze trochu smutně konstatovat, že nejlepší jsou pasáže s ex-Monty Pythony [hlavně komunista Robin Hood je jak vystřižený z nějaké zapomenuté scénky] a důmyslné CGI-free animace, z nichž třeba pevnost Zloby překonává co do pompy (both-of-)Two-Towers. ()
Naprosto typickej Terry Gilliam. Nikdo mu do toho nekecá a tak si tuhle moderní fantasy pohádku natáčí tak, jak se mu to zlíbí. Míchá fantasy svět s historií a moderní dobou. Do toho sype ten neuvěřitelně suchej britskej Monty Python humor a tím vším dělá radost jeho absolutním fanouškům. Já se mezi ně neřadím, ale uznávám, že takové filmy mají na světě mezi milovníky filmu svoje místo. Jenom já ty jeho světy málokdy pochopím. ()
V kontextu celkové dosavadní tvorby Terryho Gilliama jde o slabší film, nedotažený snad po všech možných stránkách. Pochopitelně byl přizpůsoben tak, aby hlavní myšlenku chápaly děti a zároveň se u toho dobrodružství napříč časem pobavily. Vidět film před 20 lety, nejspíš by se mi moc líbil, ovšem jako dospělá jsem čekala více humoru, více myšlenek, více absurdna a méně naivity. Jde více méně o nesouvislý sled střelených scének. Zakomplexovaný Napoleon potěšil, přiteplalý Robin Hood by zasloužil více prostoru i vtipnosti, s Seanem Connerym byla nuda, Zlo bylo krásně zlé a Stvořitel v některých ohledech mile překvapil. Trpaslíci byli střídavě roztomilí a nesnesitelní (jejich neustálé povykování jeden přes druhého lezlo na nervy a zajímalo by mě, zda i v originálním znění měli někteří tak buzerantské hlásky). Chlapec v hlavní roli byl poměrně sympatický typ, ale herec slaboučký. Efekty jsou poplatné době vzniku, nad těmi lze samozřejmě přivřít oči. Jaká hudba film doprovázela si nedokážu vybavit, každopádně tedy nerušila:-). A režie? Poznáme Terryho Gilliama a jeho typicky ulítlý styl, ale není to úplně to pravé ořechové. Malinko zklamání, přesto lehký nadprůměr. 59% ()
Příběh o moci představ a možném původu "zla" v našem světě, jehož fantasmagorická podoba je - podobně jako u Krajiny přílivu - plně podřízena optice ústředního dětského hrdiny, který rád fantazíruje, miluje a zná staré příběhy a jejich hrdiny. Kevin (jak zní jeho jméno) ve svých zhmotněných snech a představách objeví nouzový východ z nepříznivé rodinné „reality“. Jeho rodiče mu totiž doslova ukradla moderní technologie zjednodušující život - tráví apatické večery u hloupých televizních soutěží, nejsou schopni svému synovi naslouchat a debatují pouze o nejnovějších domácích spotřebičích a banalitách. Jednoho večera - jako předzvěst budoucího dobrodružství - vyrazí na (snícího?) Kevina z jeho vlastní skříně středověký rytíř na koni. Fascinován tímto zážitkem se Kevin následující den vybaví polaroidem a co nejdříve se uloží ke spánku. Skříň tentokrát vyvrhne skupinu trpaslíků s tajemnou mapou, kterou ukradli ještě tajemnějšímu Vševědoucímu. S tou se mohou orientovat v časoprostorových trhlinách a jimi procházet do různých období lidských dějin (resp. do jejich zjednodušených, pohádkových podob založených na dětských stereotypech a míšení faktů s mytickým). Zpočátku je konečný cíl dobrodružství, resp. možné vyústění zápletky nejasné. Trpaslíci se ženou pouze za vlastním obohacením a Kevin, který se k nim náhodou přidal, je chtě-nechtě vláčen časem s nimi, přičemž jsou bez ustání pronásledování původním majitelem mapy. Postupem "času" však dostává zápletka ucelenější podoby a smysl celého putování je konkretizován. Na scéně se totiž objeví zosobněné Zlo (notně stařecké), které není ničím jiným než synekdochickým a zrcadlovým obrazem zla ze "skutečného" světa, jak jej chápe Kevin. Právě od této chvíle již není pochyb o tom, že celá zřeštěná štrapáce je reflexí jak chlapcových niterných (abstraktních) obav a tužeb, tak i reálných obrazů, které mají původ v jeho každodenním životě - tedy obecného přediva snů. Gilliam průniky představivosti do reality podává velmi rozostřeným způsobem, takže je možné spekulovat o tom, zda mezi oběma světy existuje definovatelná dělící čára. Tento velmi "asijský" způsob smýšlení (realita není striktně oddělována od iracionálního a naopak) se ostatně prolíná celou jeho tvorbou. Kardinálně problematickou otázkou, která se jako Damoklův meč vznáší nad celým filmem, však zůstává, zda oním explicitním konfliktem s technologií nelze film vykládat jako zarytě technofobní. I na tuto domněnku má ale Gilliam - minimálně do úrovně fabule - neprůstřelné alibi. Celý příběh, jak už jsem nepřímo poznamenal, je koneckonců zveličen dětskými očima... Proč ale pouze tři hvězdičky? Zloději času doplácejí na epizodičnost, která rozbíjí strukturu celého díla. Tu lze chápat jako jasný přežitek z „montypytonovských“ skečů. Je ale poněkud smutné, že zrovna přímé průniky milované absurdní komiky (společné scény Shelley Duvall a Michaela Palina a hoodovské cameo Johna Cleese) působí proti křečovitému zbytku dojmem jako by pocházely z jiného světa (času). Zloději času jsou tak trochu nesourodý mišmaš, který je sice posvěcen mnoha závažnými tématy (ztráta komunikace, eskapismus...) a nečekaně vybízí diváka k hlubšímu zamyšlení, ale pranic to nemění na tom, že společně s Kletbou bří Grimmů zastupují nejméně povedený Gilliamův film. () (méně) (více)
Docela slušné oddychové dílo Terryho Gilliama s prvky jeho ranější tvorby. Bylo pěkné vidět pár těch dobových hvězd jako Iana Holma, Johna Cleese a hlavně Seana Conneryho v rolích historických či mýtických postav. Avšak celkově snímku tak nějak chybí ucelenost a hlavně je o moc delší, než by bylo vhodné. Člověk se pár vtípkům zasměje, ale jinak to moc impulzivní podívaná není. Navíc závěr je takový trochu prapodivný. No, zůstal bych u označení zajímavé. ()
Galerie (80)
Zajímavosti (12)
- Role Evil Geniuse byla navrhnuta Jonathanu Prycovi, ale vzhledem k účasti ve filmu Loophole si roli zahrát nemohl. (MrCreosote)
- Roli paní Ogre (manželka Ogra plujícího na lodi) měla původně hrát Ruth Gordon, ale nakonec byla přeobsazena kvůli zlomené ruce. (MrCreosote)
- David Warner musel mít dabléra při scéně na schodech. Trpí totiž závratí. (Terva)
Reklama