Obsahy(1)
Léto 1936, víkend, rodina profesora Vsevoloda Konstantinoviče tráví prosluněné prázdniny na venkovské dače. Marusja kdysi milovala Dmitrije, ale to už je přes deset let. Teď je vdaná za Sergeje Petroviče Kotova, má s ním šestiletou Naďku a je prostě šťastná. Malá Naďa je krásná a bezprostřední po mamince a po otci chytrá. Kotov se v ní vidí. Otec rodiny Kotov – Stalinův spolubojovník, nyní velitel divize, požívá všeobecného respektu. Všichni spolu tráví jeden ze vzácných dnů odpočinku a vypadá to, že se jim nemůže nic stát. Téhož dne však přijíždí Dmitrij. Po deseti letech. Zdá se, že ho všichni vidí rádi, ale od chvíle, kdy vstoupí, jakoby vstoupilo s ním něco zneklidňujícího. A není to jen onen pomyslný milostný trojúhelník mezi bývalými milenci a současnými manželi. Do onoho domu s Dmitrijem vstoupila všechna hrůza a zlo Stalinovy pekelné samovlády... Přesto, že notoricky známé historické skutečnosti jsou tu sdělovány co nejúspornějšími prostředky, nabývají v kontrastu s vlídným světem Michalkovových postav otřesné intenzity. Diváka zastihují zcela bezbranného. Simulace skutečnosti je dokonalá. Michalkov natočil svůj vrcholný film, v němž zúročil všechno ze své předchozí tvorby a dovedl svůj um ještě dál – k osudové tragédii, která svou nevyhnutelností připomíná mechanický stroj. Podal zprávu o člověku v dějinách 20. století. Jednu z nejpravdivějších a nejotřesnějších zpráv, jaké byly na toto téma natočeny. O tom, že byl pochopen, svědčí řada domácích a světových ocenění, z nichž nejprestižnější je zcela jistě Oscar za nejlepší zahraniční film. (Česká televize)
(více)Recenze (259)
Značnou zásluhu na kvalitě filmu mají herci. Režisér filmu Nikita Michalkov obsadil do role plukovníka Kotova sám sebe a své herecké schopnosti zcela jistě nepřecenil. Jeho Kotov je silný a statečný muž, milující manžel a výborný otec. Roli malé Nadi ztvárnila Michalkovova dcera Naděžda a svým výkonem s přehledem strčila do kapsy Andreje Chalimona, u nás a v Americe lépe známého pod jménem Kolja. Další bezchybný výkon podal Oleg Menšikov coby Míťa, člověk, který dělá to, co dělá, jenom proto, že mu nic jiného nezbývá, a to už poměrně dlouhou dobu. Jak již bylo řečeno, Unaveni sluncem je znamenitý film. Někomu jako důkaz postačí fakt, že byl v roce 1994 oceněn Hlavní cenou poroty na festivalu v Cannes a o rok později Oscarem. Někoho možná přesvědčily předchozí odstavce. Nepatříte-li do žádné z těchto dvou skupin a stalo-li se vám už někdy, že jste se bavili u filmu, který byl kromě zábavy určen taky k přemýšlení, zkuste se na něj podívat, nemám strach, že by se nelíbil. ()
Falešná manýristická fantazie promyšleně zacílená na festivaly a sošky. Přirovnal bych to k některým filmům (a osobnosti) Chytilové; tváří se to děsně angažovaně, ale žije to jen ve své vlastní poblázněné představě. Lidé takoví nejsou, ani jako metafora to nemá hodnotu, je to nesmysl. A je-li to dokonce vnímáno jako reflexe určité historické epochy, je to přímo zlovolně zavádějící. ()
Krásný příběh, bohužel v první polovině trochu pokulhává scénář, dialogy mi nepřišly vždy úplně promyšlené. Nicméně je zde skvěle dramaticky zachycen vyhrocený milostný trojúhelník, obrazově je film dokonalý a vyvrcholení též stojí za zmínku. A ústřední polský valčík se nadlouho zapíše do paměti. ()
Nemůžu se rozhodnout mezi tříhvězdičkovým a čtyřhvězdičkovým hodnocením. Michalkov režíruje s velkým citem zejména pro postavy a přestože se ve filmu nenachází mnoho explicitně naturalistických scén ukazujících hrůzy stalinských čistek, dokáží Unaveni sluncem působit poměrně silně. Zážitek z filmu přesto poměrně brzy vyprchal. Pro čtyři hvězdičky jsem se nakonec rozhodl s ohledem na pokračování, jež po přečtení komentářů (a zjištění, že se Michalkov vrhl na retconning, který nesnáším) ani nemám chuť vidět. (747., 20. VIII. 2012) ()
Drama s komediálními prvky a smutným historickým pozadím, ve kterém Oleg Menšikov předvedl dvě jedinečné herecké polohy. Komediální bohémskou úlohu veselého strýčka Míťy zvládl jako vždy levou zadní, ale ještě více se mi líbila ta ledová maska, kterou nasadil na posledních dvacet minut. Skvěle to ladí i duu Nikita Michalkov a Naděžda Michalkova, to souznění otce a dcery je nepřehlédnutelné. Plný počet nedám jen za několik rozvláčných pasáží z úvodu. ()
Výborný film o osudech lidí žijících v Sovětském svazu za vlády Josefa Stalina. Na můj vkus to ale Michalkov přehnal s délkou a občasným polopatickým vysvětlováním hlavní zápletky (mám na mysli pohádku, kterou Miťa vypráví malé Nadě - Michalkov se k ní několikrát vrací, aby měl jistotu, že divák OPRAVDU pochopil, že ve skutečnosti o pohádku nejde...). Celkově jde ale o povedený snímek o strašně kruté době. Některé scény jsou ve filmu velice silné a skvěle zvládnuté. Například spojení kamery a hudby v momentu, kdy portrét Stalina stoupá k nebi, je skutečně impozantní. ()
ocenenia : Oscar 1995 - Najlepší zahraničný film ◘◘◘◘ MFF Cannes 1994 - Špeciálna veľká cena poroty ◘◘◘◘ Priemer. Menzel by to natočil asi lepšie :) Ale na lyrické, letné, slnečné scény pri rieke nikdy nezabudnem ()
Clovek si nekdy jen tezko dokaze predstavit jak lehce se muze rodinna idilka zmenit v utrpeni a smrt. O to jednodussi to bylo za vlady Stalina a prave o tom vypravi tenhle film Nikity Michalkova. Ten Vas necha uzivat si humoru a rodinne pohody, aby vas na konci pripoutal k zidli a nepustil az do samotneho konce. ()
Kdo přistoupí ma pomalejší, možná až rozvláčné tempo, a příslovečný ruský patos či "duši" je odměněn nádherným zážitkem. Herecký koncert dua Michalkov - Menšikov! Za kulisami ruské venkovské idylky se vynořuje nepříjemné a nemilosrdné politické pozadí. Nejen na západ od našich hranic se můžeme lecčemu přiučit... ()
Po 12 druhý Michalkov, co jsem viděla, a zase taková bomba. O ději jsem naštěstí nic nevěděla, a tak jsem se nechala v klidu unášet idylkou ruského venkova, abych postupně začala nabývat podezření, že se blíží nějaký průser. Scénář brilantně maskuje finální pointu téměř do samého konce, kdy vás ovšem závěrečná patnáctiminutovka složí do kolen. Právě ta počáteční nenápadnost a komorní atmosféra jsou ale to, co je na tomhle filmu to nejcennější - není nutné používat patetická gesta, moralizovat ani důkladně vysvětlovat. Michalkov spíš jako by vás pozval na návštěvu, nabídl čaj a seznámil vás s rodinou, načež vám všechno to krásné rozsekal na maděru. Věrné zobrazení toho, jak rychle a radikálně se může život změnit a jak málo s tím můžeme udělat. Netuším, jaké je to být v kůži Sergeje Kotova, a ani to vědět nechci. Jsem jen divák, který vše sleduje z povzdálí, přesto hned tak nezaženu pocity prázdnoty, zoufalství a bezmocného vzteku, které se mě zmocinily při scéně v autě a možná ještě víc při suchém sdělení, jak tihle milí lidé dopadli. Ať žije soudruh Stalin, fakt že jo... ()
Před projekcí pokračování jsem si osvěžil původní film a musím říct, že ani napodruhé mne tvůrce nepohnul k soucitu s jeho hrdinou- rudým bolševikem, kterého "odměnil" režim, za jehož nastolení se tolik nabojoval (stejně nesoucítím s R. Slánským a jeho kumpány, kteří se v 50.letech "zhoupli" za něco, co sice neudělali...ale to, co napáchali předtím, mi na ty šibenice úplně stačí). Film je to ovšem po všech stránkách vystavěný mistrovsky. ()
Letní děda mráz v zemi Sovětů. Obrovsky působivý film, který se z poklidného začátku v idylickém rodinném prostředí (s kouzelně roztomilou Naděždou a sympaťákem Nikitou) postupně vyvine v jeden z nejmrazivějších závěrů filmu, co znám. Jen mi trochu vadí idealizace Kotova, který jako hrdina bolševické revoluce musel taky napáchat pěkný svinstva… zajímavý komentář - Marigold ()
Delší stopáž obsahuje spoustu detailů, které skutečně obdivuhodně vystihují atmosféru Stalinovy éry. Michalkovo Unaveni sluncem stejně jako Abuladzeho Pokání se skví v kontrastech. Po celou dobu se zdá, že je všechno v pořádku. Nadya svým kouzelným úsměvem vytváří lásku všude okolo sebe. Na druhou stranu, kulka NKVD už má svůj cíl. ()
Silné téma i krásná poetika ruského léta, ale připadne mi, že se film do ničeho pořádně neopřel. Líbí se mi, že Unaveni sluncem nezabředává do vysvětlování politického kontextu, ale mrzí mě, že nezkoumá rozhodnutí a stavy myslí lidí, kteří se tu objevují. Unaveni slunce se tak zplošťují jenom na jediný akt pomsty jediného muže - ve své podstatě tedy jenom typový příběh zasazený do doby stalinistických čistek. ()
Vyborny film o pokojnom ziti jednej rodiny uprostred pohodoveho leta v 30. rokoch v ZSSR, najviac ma dostal drsny koniec. Reziser Nikita Michalkov sa proste ukazal v najlepsom moznom svetle. Atmosferu ma film neskutocne hustu, /ale az na konci/, Velky Teror /Balsaja Cistka/ rokov 1937 - 1938 tu prakticky ani nie je spomenuty, ale clovek ´vo filme citi, ze v neskorych 30. rokoch sa v ZSSR dialo nieco velmi spatne. Reziser Michalkov Balsaju Cistku nespomenul ani okrajovo, ale ked ma divak vseobecny rozhlad, rychlo vyciti a spozna jej pritomnost kdesi v pozadi. Divaka zaujme nadherna ruska priroda, vyborne dialogy, kultovy Nikita Michalkov /pred aj za kamerou/, a par drsnych scen /nastup tankov/. Vyborne boli sceny v dome : spolocne vecere, hranie na piano ..... hlavne, ked si clovek uvedomi, ze vladol kruty hladomor, rozkulacovanie, nasilne zakladanie sovchozov a kolchozov. Takze vacsina Rusov urcite nezila tak idylicky, ako to Michalkov zobrazuje. Ako som uz spominal, poriadne zhustne atmosfera az na konci filmu, ked Wehrmacht zautocil na ZSSR /znamy datum 22. jun 1941/. Potom sa rozbehla Stalinova Velka Vlastenecka Vojna. To ale nebudem tuna rozoberat. Naspat k filmu. Damy a Pani, Nikita Michalkov sa tymto filmom definitivne zapisal medzi svetovu rezisersku elitu a kludne znesie porovnanie s najvacsimi osobnostami filmu /Ingmar Bergman/. Spolu s Lazebnikom Sibirskym je to najlepsi Michalkovov film. 100 % ()
Pěkně natočený hnusný film! Mám litovat životní úděl svině Kotova, která po boku Stalina vraždila, až ji sám Stalin zavraždil?! Michalkova bych na pár chvil poslal do Oděsy v době řádění takových kurev jako byl hodný tatík Kotov. Třikrát fuj russáckým vrahům se sladkým úsměvem na tváři. P.S. Zbylé díly trilogie jen potvrzují, že Michalkov je stejný sráč jako Otík Vávra. ()
Idylka plukovníka Kotova jednoho léta končí. Končí celý jeho život, ale on hraje divadlo až do konce. Rodina nesmí nic poznat, hlavně ne jeho malá dcerka. Tragické čistky za doby Stalina. Umřít jen proto, že někdo podepsal. Nadezhda Mikhalkova jako malá dcerka ve své roli zastiňuje vše. Představuje mladost, čistotu, upřímnost a budoucnost. ()
Tento film stojí kromě skvělé režie na neuvěřitelných hereckých výkonech. Sám Michalkov je naprosto přesvědčivý, správný voják, který je naprosto oddaný státu a zároveň milující svoji rodinu. Nejpozoruhodnější výkon ovšem předvedla dcera Nikity Michalkova – malá Naďa. To, že jsou děti roztomilé, to je samozřejmost, ale její výkon měl přidanou hodnotu – její přirozenost, lehkost, reakce na každého herce mi vzaly dech.Další zajímavý aspekt ve filmu je pomalé budování strachu ze Stalina, nic nebylo vyřčeno, ale podkres hudby, přítomnost vojáků, práce na blíže nevysvětlené stavbě v blízkosti vesnice nutil diváka uvědomit si, že přijde něco neblahého. Stopáž 150 minut by se mohla zdát až moc dlouhá, ale myslím, že by to nebylo správné ruské dílo, kdyby bylo kratší než dvě hodiny. O co tady chybí efekty, o to více vyniknou výkony výborných herců, kteří dokážou film vyplnit sami svými charaktery. Režisér dokázal pomalým rozjezdem podtrhnout dramatičnost závěrečných scén, ačkoliv pro mě nejstěžejnější věta filmu zazněla už ze začátku, když otec Sergeje Kotova prohlásil: „Přiznání je eso procesu!“ Poukázal tím na předpoklad presumpce neviny, který rozhodně v komunistických režimech své místo nenašel. ()
..., jehož zlaté, hřejivé ruce, se přelily ve zhoubně rudé pařáty krvavé moci. Polibky ďáblovy se pomalu rozdávají, až z nich mrazí v tom dlouhém horkém dni, rozpáleném kraji, který kope studené hroby. ()
Takový ten dokonale působící dosti specifický michalkovský průběh děje.....zpočátku Vás rozesměje svým laskavým nenápadným humorem a optimismem, aby pak na Vás s příchodem Menšikova padala hrůza a strach......a realita doby, kdy chapadla Velkého Stalina zničí dalšího dobrého člověka během jednoho jediného dne....a proč? Protože prostě může....jeden z nejnádhernějších filmů vůbec. ()
Reklama