Režie:
Andrej ZvjagincevKamera:
Michail KričmanHudba:
Philip GlassHrají:
Jelena Ljadova, Vladimir Vdovičenkov, Alexej Serebrjakov, Roman Maďanov, Anna Ukolova, Sergej Pochodajev, Kristina Pakarina, Igor Sergejev, Valerij Griško (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Kolia žije v malém městě blízko Barentsova moře na severu Ruska. Hned vedle domu, kde žije se svou mladou ženou Lilya a synem z prvního manželství, má vlastní autoopravnu. Avšak starosta blízkého města, Vadim Shelevyat, ho chce o dům, pozemek i práci připravit. Kolia se nenechá koupit, je neústupný a odmítá se vzdát. Nejen majetku a vlastní půdy, ale i veškeré té krásy, která ho již od dětství obklopuje. Vadim se stává stále více agresivním. (Film Europe)
(více)Recenze (325)
"Kde je Tvůj milosrdný Bůh?" "Můj je tu se mnou. Ale kde je Tvůj nevím." Nechoď na leviatana s podběrákem a na papaláše s paragrafy. Mrazivý závan severu s příchutí vodky. Challenge Tour říjen 2015: 30 dní se světovou kinematografií ()
Fantastická filmová pitva zkažené, mocí opité společnosti. Peníze jsou vším pouze na Zemi, nikde jinde. Myslete na to, kudy chodíte... ()
Po neskutočne kvalitnom Zvjagincevovom filme Návrat som sa postupne pustil do všetkých jeho filmov a uznávam, že tak talentovaného režiséra v inej osobe Rusi zatiaľ nemajú a jeho tvorba mi sedí. Jeho novinka Leviatan príjemne prekvapí nielen postupne budovanou atmosférou zapadákova kdesi na konci sveta, ale i veľmi presvedčivými hereckými výkonmi, ktoré Zvjagincev dokáže vyžmýkať z hercov v každom svojom filme. Napriek snahe sa mi nepodarilo zohnať film s titulkami, tak som sa ulakomil na verziu s dabingom, ale i tak na mňa film zapôsobil. Na tomto dobre vystavanom príbehu nájdeme mnoho podôb s dnešným svetom kdekoľvek, nielen v Rusku. Malý boj slušného človeka s politikmi, korupciou, byrokraciou...sa ešte viac komplikuje neverou jeho ženy. To je na jedného tvrdého rusáka až moc a ani vodka už nezaberá...Veselý film to teda nie je, ale Zvjagincev znova boduje a teším sa na jeho ďalší film. 80%. ()
A pak že se tady u nás máme špatně .... Pohled do velké ruské duše, znamená pro dnešního běžného diváka, který je napumpovaný Hollywoodem docela solidní šok. Takhle nějak totiž vypadá život, takhle nějak se chovají běžní lidé a přesně takhle funguje dnešní systém. "Ty žádná práva nemáš, neměls a mít nebudeš." 70% ()
Na Leviatana jsem slyšel tolik chvály, až mě napadalo, jestli si ho lidi náhodou nepletou se mnou. Když u něj milovník všeho =woody= v kině usnul, říkal jsem si "klid, Pepíku, je to jen jedna vlašťovka." Teda ne snad, že bych u filmu usnul taky, svoji jedinečnou ruskou atmosférou mě ve spolupráci s oříškovou Milkou držel úspěšně při vědomí. Ale přirovnal bych Leviatana k našlapanému týmu ruské sborné, která se sestavou připomínající All-Star team NHL sebevědomě nakráčí na olympiádu, aby pak v tichosti vypadla ve čtvrtfinále. Osud Kolji, možná odrostlého synka Svěrákova, mě nijak hluboce nezasáhnul. Asi proto, že to prostě nemohlo dopadnout jinak. Člověk si ani nemusel hrát na cinefilního chytráka, aby během první z těch několika hodin poznal, že s ruskou sviní je stejné pořízení jako s jakoukoli jinou. Plusové body ale oproti tomu nahnal Andrej Zvjagnicev za to, jak vyspěle na mě Leviatan zapůsobil po filmařské stránce. Kvalitní biják se studeným čumákem. (Challenge Tour 2015, film č.29) ()
Skvěle natočený a zahraný film, který nenudí, ačkoliv to, co se děje na plátně, se líbit nemůže. ()
Bylo by to na jasných pět hvězd, kdyby to bylo o půl hodiny kratší - některé scény a záběry jsou prostě příliš samoúčelně dloooouhé. ()
DODATOK: Po druhej projekcii cítim povinnosť vyjadriť sa k negatívnym názorom a uviesť svoj názor a interpretáciu. Ono sa možno zdá, že Leviatan len produkuje repetitívnu morálnu a spoločenskú šifru zľahka postriebrenú spirituálnym atakom, okázalo v hre na umenie napojenú na národné historické povedomie, ktorá sa diletantsky nenavracia k mnohému povedanému a bez akéhokoľvek glancu a dôstojnosti sa len brodí v bezvýznamnej prázdnote; nie je to však pravdou. V skutočnosti sa však nie medzi riadkami, ale priamo a neodbytne táže na diváka (pretože on sám túto situáciu viac než dobre pozná z médií a umelecky kritických diel), aby si na tie zásadné otázky odpovedal sám. Toto chceme? Sme takí? Sú takí oni? Chceme, aby takí boli? To, čo chýba, musíme doplniť podľa vlastného svedomia. ////////// Lenže realita je iná a, ako poznamenáva Ligter, význam posledného Zvjagincevovho filmu bude zreteľnejší až v budúcnosti. Leviatan je totiž predovšetkým pedantnou, čiernym humorom sršiacou metaforickou reakciou na situáciu v ruskom filme (zhruba od roku 2010, pričom v roku 2012 došlo k ďalšiemu zhoršeniu, sprísneniu a dôrazu na propagandu a komerčnosť pod tlakom Putinovej a Medinského politiky) ktorú s presnosťou odráža v desivo dokonale namierenom zrkadle. Áno, je to presne ten typ filmu, ktorý predstavuje realitu tak, ako ju túžime vidieť, aby sme sa mohli pohodlne uvelebiť v našich pohovkách a povedať si: "Šťastie, že nežijeme v Rusku." A áno, je tak zámerne. Nie však preto, aby odhalil autorskú impotenciu tvorcov, ale jednoducho preto, že naráža na zžieravo mrazivú skutočnosť. Teda že už na dlhú dobu ďalší ruský film, ktorý by sa priamo dotýkal týchto tém, zasahujúcich rovnakým spôsobom (korupcia, vydieranie, pohlcovanie "malých a slabých" tými "veľkými a silnými") i do sféry filmu, neuvidíme. Zato uvidíme stále častejšie filmy natočené presne takýmto, štrukturálne neinvenčným, no skutočne a permanentne bezobsažným štýlom. A keby takým Zvjagincevov film (zdanlivo) nebol, nikdy by sa k nám nebol dostal. ////////// I práve preto sa neodohráva dej v metropole Ruska, ale vyberá si odľahlé miesto kdesi ďaleko, kam ruky Moskvy v prípade potreby dočiahnu, ale oči nedovidia a uši nedopočujú. Navodzuje sa tak vzťah medzi vidieckou a urbánnou oblasťou, ktoré fungujú ako dva svety. V meste funguje zlo, ktoré je omnoho zhubnejšie, no naproti tomu skryté a preto nebezpečnejšie (ruský Filmový fond, ktorý diktuje ambicióznym režisérom tematické okruhy). Na vidieku funguje zlo menšie, len s regionálnymi ambíciami, no odvážnejšie a neskrývajúce svoju pravú tvár. A tak ani Zvjagincev neskrýva pravú tvár svojej výpovede, ktorá na dôležitosti a sile nadobudne až časom. A je len na nás, či pochopíme, čo nám komunikuje, a začneme si uvedomovať hrozivý súmrak nad kinematografickým gigantom (ktorý pre mňa symbolizuje scéna rúcania domu), ktorý si začína miesto serióznych diel budovať monumentálne pomníky vlastnej veľkosti. Leviafan je pomníkom Zvjagincevových ambícií a filmovej kariéry, do ktorého precízne ukryl to posledné, čo ešte môže povedať. Význam Zlatej palmy za scenár preto považujem za prvý krok k politickej očiste - teda v prípade, že porota tento úmysel chápe rovnako. ////////// Pôvodný komentár k 30.6.2014: [AFF 2014] Z času na čas sa objaví film, ktorý rozvíri hladinu a vyvolá vlnu ohlasov - v istých kruhoch značne negatívnych vďaka tomu, čo zobrazuje. Film, ktorý svojou koncepciou a obsahom zatrasie divákom, aby mu otvoril oči. Takým je aj najnovšia snímka Andreja Zvjaginceva. Univerzálne podobenstvo o súboji machiavellistickej samosprávy uzurpujúcej moc (toť onen "Leviathan") s obyčajným bezradným človekom nachádza paralely s cárskym Ruskom a Sovietskym zväzom, zároveň je však dosadené do konkretizovaných kulís moderného portrétu odľahlej časti krajiny, v ktorej bez obalu necháva vynárať sa spod povrchu korupciu, pokrytectvo, lži, podvody, neveru, alkoholizmus (večný problém sarkasticky uštipačne kritizovaný) a zločin pod rúškou zmanipulovanej byrokratickej mašinérie, drtiacej mäso a kosti a zanechávajúcej len trosky a telá, dohnaný ad absurdum. Komentár o úpadku súčasnej ruskej matičky zeme, mrazivý thriller, psychologická drobnokresba charakterov, strhujúca dráma, poeticko-realistický komplexne naratívny celok. Prirovnanie pokrytectva držiteľov moci k pravoslávnej cirkvi, otvorená kritika "svetskej pravdy" a toho, čo je prehlasované za "božiu pravdu", nádych spirituálnosti a pritom odsudzovanie fungovania náboženstva mocných v tom istom momente, sila peňazí a účel svetiaci prostriedky. Precízna réžia, brilantné herecké výkony, súdržnosť deja a okázalej formy (kamera a panoramatické symbolické zábery krajiny sú na špeciálny stĺpček). Najväčšia udalosť ruskej kinematografie aktuálnej sezóny a zároveň film, ktorý má svoj význam a treba ho vidieť. 100% () (méně) (více)
Obraz současného Ruska - hrůza hrůz. Nemrav, lež, krádež a podvod jsou běžnou normou, všechno se za všech okolností řeší v těžké ožralosti... Rusko podle toho také (zřejmě vyjma velkých měst) vypadá. Bordel, zaostalost, špína - nelze si představit kolik čas a kolik tun peněz by bylo zapotřebí, mělo-li by se vytáhnout na úroveň nejzaostalejších koutů Evropy. ()
Po nečekaným filmovým zážitku po dokoukání snímku Gruz 200 jsem si řekl, že by možná nebylo od věci znovu "zalovit" v ruských vodách. A zaujal mě právě Leviatan. Nejen proto, že jednu z hlavních rolí ztvárnil Alexej Serebrjakov, kterej si zahrál i v Gruz 200 kde si svoji roli zvrhlíka střihl fakt excelentně. I tady dokazuje, že je dobrej herec. Kamera je taky slušná a celkem se mi líbil i vizuál filmu. Obsahově mě to ale vůbec neoslovilo. Navíc ta přepálená stopáž. Na Leviatan jsem se hodně těšil ale nakonec je pro mě velkým zklamáním. Se zdejším hodnocením nesouhlasím. Za mě je to mnoho povyku pro nic. Ikdyž chápu, že divácky je asi přijatelnější než výše zmiňovaný Gruz 200. Řekl bych, že jde o průměrnej film, kterej mě ale až tak nechytl a na můj vkus je jeho délka ubíjející. Nedočkavě jsem sledoval hodiny kdy už bude konec. Proto se přikloním ke dvěma hvězdám. ()
Sugestívny, podmanivý filmový zážitok s veľkým nádychom depresie a sociálnej bezútešnosti. Snímok poukazuje na ľudskú podstatu, ktorá sa už od prvotnej deľby práce moc nezmenila - bohatí a mocibažní jedinci ovládajú všetky ostatné vrstvy spoločnosti a to podľa svojej ľubovôle. Jediné čo je k tomu treba sú neexistujúce mantinely svedomia, za ktoré slušný človek už nezájde. Obyčajne s mocou odchádza aj slušnosť. Jediné čo sa odvtedy zmenilo sú pojmy, ktoré túto sociálnu vrstvu pomenúvajú. Kedysi to boli kniežatá, grófovia, králi.... v súčasnosti sú to politici, primátori, starostovia, veľkopodnikatelia..... Tým samozrejme nechcem tvrdiť, že sú všetci takí, ja len tvrdím, že moc je veľké lákadlo. A určite to nie je problém len Ruska, niečo podobné sa dá nájsť v každej krajine. Nemôžem sa však ubrániť pocitu, že po pocitovej stránke sa z toho dalo vyťažiť ešte viac. 85/100 ()
Neuvěřitelný film. Do kina jsem na něj vyrazil kvůli mé náklonnosti k ruským filmům a kvůli tomu, že dosud chovám v paměti, jak mě před lety ve Varech zasáhl režisérův starší snímek VYHOŠTĚNÍ (och, ještě dodnes si na ten film občas vzpomenu, ačkoli od doby, kdy jsem ho viděl, už uplynulo více než 7 let). Těžko z hlavy lovit slova pro vystižení pocitů, které ve mě tento oduševnělý film vyvolal, ale zcela jistě nepochybuji o tom, že je to čistá filmová krása, která mě bezmezně oslovila a nenávratně pohltila - finální bezútěšné záběry budu z hlavy dostávat jen těžko. Takto zdrcující dopad na mě asi naposledy měl Kim Ki-dukův film PIETA, který se mi pravidelně ve vzpomínkách vrací jako těžký sen. Chodit do kina na takovéto filmy je v mém případě možné jen jednou za čas, protože mi dost narušují psychiku - i jednou za rok je možná příliš často. Toto je film, který si není radno pouštět za střízliva (nebo možná jen není dobrý nápad lézt do kina na ruské filmy, vyvolává-li ve vás každé ruské slovo nekončící příval slz). UPDATE 3. 4. 2015 - Film mě strašně bavil i na druhé zhlédnutí, doslova jsem si užíval nádhernou kameru, lokace, hudbu a herectví všech zúčastněných - hlavně čtyřka Maďanov + Vdovičenkov + Serebrjakov + Ljadova je bez chyby. Film je zajímavý i kvůli okolnostem kolem jeho uvedení do kin, protože dostal státní dotaci a současně rozzlobil ruského ministra kultury Vladimira Medinského, který prý už připravuje legislativu, která má kritickým filmařům zkomplikovat život. (V té souvislosti stojí za zmínku, že si pozorný divák může v jednom záběru všimnout nápisu "Pussy Riot" v televizi, kterou sleduje Kolja, což zcela jistě není náhoda, ale tvůrčí záměr). Coby člověk, který je nyní kompletně obeznámený se Zvjagincevovou režijní filmografí, vnímám mezi jednotlivými snímky tohoto tvůrce zajímavé souvislosti. Především ženské postavy Zvjagincevových filmů stojí za pozonost - často předčasně tragicky umírají (LEVIATAN, VYHOŠTĚNÍ), nebo vraždí (JELENA), a skoro nikdy nejsou kladné. Každopádně se moc těším na jeho další filmy, protože ten ruský chlapík umí točit jako nikdy jiný - a mě to nesmírně oslovuje. ()
Rozmáchlé ruské gesto zalomilo rukama nad bezútěšností ruské politické scény, která je úzce spjata s tou pravoslavnou. Můžeš si vodkou vypít mozek z hlavy, vše darmo, systém tě dostihne a dá ti okusit hořké medicíny. Rusové vždy výborně uměli filmovou hudbu, proto je s podivem, že si ke spolupráci přizvali toho nudného Američana. ()
Sudkyňa mlela tou svojou papuľou tak rýchlo, až som si želal, aby jej po nej niekto strelil v okamihu brutálnu facku! ()
My sa možno budeme po filme v kine chlácholiť, že ešte že nežijeme v Rusku, ale Leviatan nie je ani zďaleka iba o ruskej realite súčasnej a minulej doby (v budúcnosti sa zrejme taktiež nič nezmení). Asi sa chcel Zvjagincev vyjadriť iba k Rusom, ale paralely s nami a "vyššími mocami" všade na svete bude cítiť divák v každom kúte zemegule. Možno ma nepríde zbiť starosta so svojimi gorilami, ale súdiť sa ohľadom vyvlastnenia štátom by som sa neodvážil ani u nás. Možno sme zvyknutí opakujúce sa veci vo filmoch považovať za symboly, všadeprítomná vodka a zbrane tu však zohrávajú funkciu realistického zobrazenia reality. Možno stratil film trochu tempo v tretej štvrtine, možno sa odchýlil trochu iným smerom, ako som očakával, vzhľadom nato, čo nám hovorí, je to nakoniec jedno. Vo mne však predsa bude vždy driemať nádej, že každému sa raz všetko vráti. Bohužiaľ nielen karmou, ale aj naším neustálym bojom proti nespravodlivosti. Alebo preto, že ak niekomu prerastie moc cez hlavu a stratí chrbtovú kosť, tak sa raz nájde niekto silnejší (akým bol Kolja), ktorý si s ním poradí. ()
Všude a pořád jen vodka a cigára. ()
Po nadšení z prvních dvou filmů režiséra Zvjaginceva, kde (alespoň pro mne) celkový dojem dotvářel Lavroněnkův herecký výraz, jsem Jelenu v mnoha ohledech vnímala jako zklamání. Leviatanem je tedy zpátky ve hře. Někdo by mu ale mohl prozradit, že spoluprací s Philipem Glassem žádnou hitparádu nezboří. Po celou dobu závěrečných titulků jsem z toho rachotu měla jen nepříjemný a hloupý pocit. ()
Je to veľmi komplikované hodnotiť tento film. Aspoň pre mňa. Na jednej strane ide o veľmi silný, veľmi kreatívny a veľmi iný film. Európska kinematografia je proste iná, než americká. V prvom rade je tu veľmi dobrý výber hercov, veľmi dobre stvárnený príbeh a vynikajúco stvárnená hlavná myšlienka. Myslím si, že záverečná polhodina je skutočne to, kde film vyplnie veľmi efektívne a všetko čo sa budovalo zanechá hlboký dojem. Moje problémy plynuli najmä asi zo začiatku filmu, kedy som sa jemne nevedel orientovať a strácal som sa. Ale postupne to zapadne. Spôsob akým sudkyňa rozpráva je neskutočne komický. To sú neni ani čiarky ani bodky, len čítať čítať čítať čitať. Vadim je ako záporák nesympatický jak šlak, a človek aj chce aby prehral, len bohužiaľ je príliš mocný. Mám ale pocit, že to potom jemne pretiahli a zašli moc ďaleko. Jedno čo ešte poviem je, že keď hodí pohár o stenu a nerozbije sa, predstavil som si Pelíšky a je vidno, že v nerozbitnosti sa súdruhovia zlepšili. Leviathana som si veľmi užil, mal dobré dramatické momenty, mal aj trošku komédie a všetko je to veľmi silné. Stojí za to si pozrieť. ()
Doteraz som nevidel nič od Zvjaginceva, takže som bol pred Leviatanom bez predsudkov. Zo začiatku som bol príjemne prekvapený, pretože ruské reálie boli zobrazené presne, i keď v nekonečne dlhých a často aj prázdnych záberoch. Neskôr mi však začala prekážať diskontinuita rozprávania, ktorú som pripisoval opitému strihačovi (pretože tej vodky vo filme bolo tak neuveriteľne veľa, že musela ostať aj pre tvorivý kolektív). Takže z pôvodne zamýšľaných štyroch hviezdičiek ostali obligátne tri a v pamäti mi ostane iba scéna na policajnej staniciu a búranie Kojlovho domu. Ale keď som si pozrel film opakovane, ostalo mi v pamäti viac scén, ocenil som atmosféru a pridal hviezdičku. ()
Výborně vystavěné drama marného zápasu obyčejného člověka proti zkorumpovanému a všemu schopnému starostovi. Až má divák strach, jestli Rusové nechají ještě Zvjaginceva něco dalšího natočit. Za zmínku stojí kromě výborné kamery i hudba od Philipa Glasse. ()
Reklama