Obsahy(1)
Na začátku filmu přijíždí do Paříže italská divadelní společnost s inscenací Pirandellovy hry Jakou ty mne chceš. Představitelkou ústřední postavy a současně přítelkyní režiséra a ředitele souboru Uga je Camille, herečka francouzského původu. V Paříži se setká s bývalým milencem, profesorem filozofie Pierrem, který má novou partnerku Soniu. Ugo v metropoli pátrá po rukopisu nevydané Goldoniho hry. Při té příležitosti se seznámí s dcerou dědičky impozantní sbírky rukopisů Dominique, která se do něj zamiluje. Milostné vztahy mezi šesticí postav se různě komplikují, až do jejich rozřešení zasáhne divadlo jako takové. Kdo ví není nesnadno přístupný, dlouhý "intelektuální" film. Film, pojednávající mimo jiné o svádění, sám uspěl se svojí svůdcovskou technikou a stal se přitažlivým pro diváky v 36 zemích světa. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (14)
2 a ½ – neurazí, nenadchne. Rivette mě vždycky překvapí – některá díla tnou do živého, jiná jsou tak nějak... ...lehká. A přitom Pirandellovo Jakou mě chceš jsem si kdysi přečetl skoro se slzami v očích. Jenže tohle má příliš mnoho aspektů francouzské roztomilosti, která mi moc vadí na leckteré pozdní Vardové, a kterou totálně nedávám v pozdějších Resnaisových filmech. Asi to hodně souvisí i s herci – Jeanne Balibar je moc krásná, je dokonce takřka dvojnice mladé Bernadette Lafont, ostatní herečky v hlavních rolích jsou bez výjimky neskutečně půvabné, ale všem jim chybí charisma. Takže v příběhu nechybí takřka nic z Rivettů – prolínání reality a divadla, nejednoznačnost vztahů, nahá žena ve sprše, ale taky je tam milá kýchající popleta maminka pečící koláče. Zkusím dalšího. ()
Když se v závěru všichni sešli najednou na jevišti ,přemýšlela jsem cože jsem to viděla?Až na pár záběrů by se dalo říct ,že skvělou divadelní hru o vztazích mezi lidmi.Postavy a jejich propletence jsou moc zajímavé ,ale v reálném životě spíše nereálné ,což nevadí právě díky zmiňovanému divadelnímu dojmu.Byl to moc dobrý film a dost se mi líbil.Není mi čyřicet (viz komentář Iggy) ,ale možná až mi bude........kdo ví......dám plný počet hvězd. ()
Mimořádné povedené vztahové psychologické drama. I přes svou neskutečnou délku nejen nenudí, ale na konci člověk téměř lituje, že se nedoví, co se s těmi postavičkami dělo dál. Rivette, zřejmě i díky dobrému scénáři, bravurně zvládl ohromné množství postav, vztahů a podvztahů, charakterů, útžkovitých vzpomínek na něco, co různě předcházelo, a dokázal tomu všemu vnutit svou vůli a uhníst homogenní velice zajímavý tvar. ()
Kdo ví, to nevím, ale vím, že 2 a pol hodiny nekonečných dialógov a striedaní partnerov ako na swingers mi akosi umelecké neprišlo. A to režisér pôvodne nahral z tejto točenice skoro 4 hodiny. Pritom je to nekonečný kus nudy popretkávaný bezdôvodnou, typicky francúzsky nevyholenou nahotou. Dej nemal kto posúvať a v podstate na konci sú ďalšie osudy nejasné, čím divák nakoniec zistí, že tu nešlo o príbeh, ale o štúdium postáv. ()
Podobenství o tom, že v životě to může chodit stejně jako na divadle. Italské divadlo přijíždí do Paříže s inscenací jedné Goldoniho hry a jeho ředitel pátrá po další, o které se ví pouze poslední úkryt. Ten je ale 200 let starý.. A překvapení čekají nejen na něj. Krásné zahrané. Moc pěkný francouzský snímek, který rozhodně potěší. ()
Galerie (9)
Zajímavosti (4)
- Sergio Castellitto sám seba daboval vo francúzskej verzii, zatiaľ čo Jeanne Balibar dabovala samú seba v talianskej. (Arsenal83)
- Jacques Rivette musel film skrátiť z 220 minút na niečo cez 150 po dohode s koproducentami, inak by film žiadne kino neodvysielalo. Film sa však nakoniec vysielal v kinách aj v dlhšej verzii pod názvom Va Savoir +. (Arsenal83)
- Hra Luigi Pirandella Come Tuo Mi Voi (1929) byla adaptována jako As you desire me (1932). (NinadeL)
Reklama